Inviterer deg til å oppleve
Vennen.
Ikke røyk. Det dreper ganen din.
Da dør den lykkelig.
Du.
Margot, dette er en viktig kveld, ok?
Smaksprofilene er kjempedelikate.
Når du røyker, kan du ikke...
- verdsette dem. - Gi deg!
Vær så snill.
Greit. Herregud.
Takk.
Gudskjelov.
Får alle plass om bord?
Ja, glatt. Tolv kunder i alt.
Per kveld?
Hvordan tjener de penger?
Med 1250 dollar per hode.
Du kødder vel?
Skal vi spise en Rolex?
Ikke ødelegg ved å snakke om penger.
Følg strømmen.
La det være magisk.
Det er dine penger.
- Ikke dårlig! - Takk.
Du fortjener dette.
Betty vil elske dette!
Det er et 'dra til helvete' til regnskapsavdelingen.
Det er ikke engang en kundemiddag.
Faen. Er vi ikke tosker?
Flott. Maktmennesker.
De blir dritings av amusen.
- Hei, dere. - Med båt.
Hvordan trodde du vi skulle dra ut til...?
Og du på en gangplanke i høye hæler.
Faen.
Faen i helvete.
Lillian Bloom. Herregud.
Hvem er Lillian Bloom?
Matkritiker for Saveur.
Hun praktisk talt oppdaget Slowik.
Det er offisielt.
Det blir en sinnssyk kveld.
Alle om bord til Hawthorn!
Hawthorn! Alle om bord!
Jøss.
Mine damer og herrer, finn dere til rette...
for den korte reisen til Hawthorn Island.
- Takk. - Ohoi!
Hør etter, venner!
La oss håpe hun er sjødyktig.
Ja, sir.
Båtvitser.
- Ja. - Båt, ja.
- Vi er på en båt. - Ja.
Det er en berømt person om bord.
BP er her.
Knapt B lenger. Det er ikke 1998.
Han er en P, og han er B.
Herregud. Se.
Skal ikke du håndtere forstyrrelser?
Passe på at folk ikke plager meg?
Herregud, du ikke ble plaget.
Jeg så alle filmene hans som barn.
- Hør. - Han er visst matkjenner.
Han tror det.
Slowik ønsker dere velkommen...
med en rå lokal østers i en resedaemulsjon...
med sitronkaviar og en østersurt. Kos dere.
- Vakkert. Takk. - Takk.
En av klassikerne hans.
Sitronperlene er laget med alginat.
Alginat, som i...?
Som i alger. Kom igjen.
Nettopp.
- Damskum. - Det er ikke...
Deilig.
Herregud.
Det er latterlig.
Det er latterlig godt.
Det er godt.
Men jeg foretrekker østersen.
Jeg elsker østerser.
Nei. Det er produktbalansen.
Du trenger munnfølelsen av resedaen.
Ikke si 'munnfølelse'.
For sent. Munnfølelse.
Hei.
Takk.
Herregud, det er som et skoleball.
Å ja? Jeg gikk aldri på et.
Jaså? Hvorfor ikke?
Fordi ingen kule jenter som deg sa 'ja'.
Stakkars liten.
Faen ta de hurpene.
- Bryce. - Velkommen.
Velkommen, Mr. Lorimer.
- Hallo. Felicity Lynn. - Hallo. God kveld.
- Og Damien Garcia. - Og Mr. George Diaz.
- Mr. Diaz. Velkommen. - Oppga du mitt virkelige navn?
Selvsagt.
- Hva med paparazziene? - Gleder meg.
Vi er på ei øy. Selvsagt oppga jeg navnet ditt.
Velkommen til Hawthorn.
Mr. Ledford og Miss Westervelt?
Å, nei.
Beklager, ja, nei. Det var...
Hun endret planer, så Miss Westervelt kunne ikke...
Dette er Miss...
Jeg heter Margot.
Hei. Hyggelig å møte deg.
Margot. Velkommen.
Vi skal prøve å gi deg en så hyggelig kveld som mulig.
- Takk. - Denne veien.
Takk.
Herregud. Unnskyld.
Det var pinlig. Unnskyld. Det var ikke...
Nei. Greit.
Ikke tenk på det.
Unnskyld.
Mr. Leibrandt.
Mrs. Leibrandt. Velkommen.
Vi går rett til restauranten om det er greit.
- Vi har sett omvisningen mange ganger. - Ja, det har dere.
Mine ærede gjester kan fortsette samtalen denne veien.
Takk. Følg meg.
Hva jobber du med nå?
Takk for at du spør.
Folk vet om meg ennå.
Jeg holder på å bli programleder.
Ikke sant? Ta meg.
Hawthorn Island består av fem hektar skog og beitemark.
Vi er omgitt av et vidstrakt hav.
Nettopp.
Der ute samler vi kamskjell som vi skal spise i kveld.
- Milde himmel! - Ja.
Hei!
Sank hardere, kompis!
Vi er skrubbsultne!
Du verden.
Jeg liker at det er et biom for kulinariske ideer.
Ja. Det fungerer som en epikureisk salong.
Nei, jeg liker biom bedre.
Biom er bedre. Ja.
Her snakker de bare piss.
Sinnssykt.
Lukt på den.
Vi blir sultne.
Ja, jeg er matkjenner.
Jeg elsker dette.
Og jeg er en nær venn av kjøkkensjefen.
Ok, player.
Røykehuset vårt er i nordisk stil.
Vi bruker kun kjøtt fra melkekyr...
som vi lar modnes i hele 152 dager for å avspenne proteinstrengene.
- Ja. - Kan vi gå inn?
Jeg har lest om dem på nett.
Å ja? Får jeg se på?
- Koreansk grill. - Ja.
Men ikke rør proteinene. De har ikke modnet.
Hva skjer om du serverer det den 153. dagen?
Blir det helvete eller...?
Bakteriene vil nok gå inn i...
forbrukerens blodomløp og spre seg til ryggradmembranene...
lamme vedkommende...
som så snart dør.
Ja, det blir helvete.
Bra at vi er proffer.
- Jeg vil jobbe for henne. - Ja.
Fint.
Her bor vi.
Bor dere her? Alle sammen?
Ja.
Bortsett fra kjøkkensjefen.
Tja...
Korpsånd. Ikke sant?
Nei, Mr. Feldman.
Det er mye mer enn det.
Her er vi en familie.
Hver dag begynner 06.00 med fem timers forberedelser.
Vi sanker og gjærer.
Vi slakter og marinerer.
Vi gjør flytende og sfærifiserer.
Vi gjør til gelé.
- Gjør de til gelé? - Ja.
Vi gjør til gelé.
Middagene varer vanligvis i fire timer og 25 minutter.
Hver dag slutter etter 02.00 om natta.
Så det er best at vi bor her.
Blir dere utbrent eller...?
- 'Utbrent'? - Ja, unnskyld.
Lei av å gjøre det samme?
Kjøkkensjefen har svært høye standarder, vi også.
Vi brenner aldri noe om ikke for...
å gjøre noe utsøkt.
Hvem er sulten?
Vi får vel mat til slutt?
Fra båtmat til middagsbord.
Elsa.
Unnskyld.
Elsa, hei.
Hvem bor der?
Kjøkkensjefen.
Kan vi se det?
Selv vi får ikke gå inn i kjøkkensjefens hytte, Mr. Ledford.
Kom igjen.
Vi må ikke forstyrre keiseren av næring.
Greit.
Er ikke geitene historiens beste?
Nei, nei. Tidligere...
Man skulle tro han valgte sværingen.
Kanskje vi skal tidsbestemme innlegget.
Ta deg med til de beste stedene?
Ja, jeg bestiller de beste stedene.
I mitt navn.
Tja, jeg...
Hei igjen.
Mine herrer, parfait?
For en utsikt.
Vil du ta et bilde?
Hvor skal vi, sjef?
Her. Bytt plass med meg.
- Miss... - Mills.
Ms. Mills. Du skal sitte på Miss Westervelts plass.
Du burde ha den beste utsikten.
Jeg trenger ingen bedre utsikt.
Jeg skal se på kjøkkenet.
Takk!
Vi tar rosé først.
Kos deg.
Bare se på kokkene mens de innoverer.
Men vennligst ikke fotografer rettene våre.
Kjøkkensjefen syns at skjønnheten i verkene hans...
ligger i deres flyktighet.
Kom. Vi kan ikke gå glipp av dette.
Lager du den med en Pacojet?
Ja, sir.
En Pacojet kan lage en pulverisert snøaktig tekstur.
Fint.
Ja. Jeg har en.
Du kan virkelig dine ting, Mr. Ledford.
Vet du navnet mitt?
Vi liker å kjenne til alle som spiser her.
Er det mulig å få snakke med kjøkkensjefen?
Sett deg.
Vi skal servere snart.
Nettopp. Ok. Takk.
- Jøss. - Mer Lambrusco, frue?
Så detaljorientert!
- Han visste navnet mitt! - Ja. Du spurte ikke om hans.
Du vet.
Der er han.
Fy faen.
Ser han på meg?
Kaller du det smakløst?
Det er det.
Du liker vinteren.
- Faktisk ikke... - Særing.
Her er en komprimert og syltet agurkmelon...
melkesnø og brente kniplinger.
- Takk. - Kos dere.
AMUSE BOUCHE agurkmelon, melkesnø, brente kniplinger
Denne stadige besettelsen av snø.
Det er offisielt en pest, og ingen er immun.
Er det en smak av geit?
På slutten. En killing.
Hun sa melk.
Jeg undres.
- Hun sa ikke arten. - Nei.
Gi meg forslaget til TV-serien...
men først vil jeg si 'takk' for de siste to årene.
Muligheten har vært...
Den beste i livet ditt?
- Skål for mange flere. - Jeg prøver på en farvelskål.
La meg gjøre det.
- Det er det ikke. - Jo.
- Jeg begynner i ny jobb. - Herregud!
Mamma skaffet meg en jobb i Sony.
Jeg sa dette for to uker siden.
Nummeret til jobbtelefonen min.
- Produksjonsselskapets kredittkort. - Kan ikke overføres.
Nøkkelen til huset ditt i LA...
- Jeg har ikke lommer. - Leiligheten i New York...
den andre leiligheten der som kona di ikke vet om.
- Hvordan har Amanda det? - Ta den. Jeg er ikke der på mandag.
Skal vi virkelig snakke om livene våre?
- Står vi hverandre så nær? - Jeg har ikke lyst.
- Burde vi ikke? - Må vi?
Ikke bra, Bryce. Ok?
Jeg og Amanda har det ikke bra.
Er det din feil?
Nei, hennes. Hun fikk meg til å tekste kollegaen sin.
Selvsagt er det min feil.
Jeg er en drittsekk.
Vi har iallfall jobb.
- Og penger. - For jobb og penger.
- Ja, baby. - Ja, baby.
Vi er patetiske.
Herregud. Noen må skyte oss.
Jeg skal ikke.
Herregud. Jeg ønsker å leve inne i dette.
Så det er greit...
at jeg ikke er så opptatt av dette som deg?
Det er greit.
Jeg sitter sammen med ei kjempekul jente.
Hva er alt dette med maten?
Jeg vet ikke. Folk idoliserer...
idrettsfolk og musikere...
og malere og greier?
De er idioter.
Det de gjør, teller ikke.
De spiller med oppblåsbare baller og ukuleler.
Kokker...
leker med råmaterialene til selve livet.
Og selve døden.
Jeg har sett alle episoder av Chef's Table to eller tre ganger.
Jeg har sett på Slowiks 20 ganger.
Jeg har sett ham forklare når et grønt jordbær er perfekt umodent.
Jeg har sett ham tilberede døende kamskjell.
Det er kunst på kanten av stupet...
og der virker også Gud. Det er det samme.
Vakkert sagt, Tyler.
- La være. - Nei! Seriøst.
Jeg begynner visst å forstå.
- Jaså? - Ja. Litt.
FØRSTE RETT
Ok.
Ja vel, kjøkkensjef.
God kveld.
- God kveld. Hallo. - Hallo.
Velkommen til Hawthorn.
Jeg er Julian Slowik, og i kveld blir det vår glede å gi dere mat.
Teppet heves.
De neste timene...
skal dere innta fett...
salt, sukker, protein...
bakterier, sopp...
ulike planter og dyr...
og av og til hele økosystemer.
Men jeg må be dere om én ting.
Bare én.
Ikke spis.
Mener han det?
Smak.
Ta til dere.
Nyt.
Vurder hver bit dere har i dere.
Vær bevisste.
Men ikke spis.
Menyen vår er for dyrebar til det.
Og se rundt dere.
Her er vi på denne øya.
Godta det.
Godta alt.
Og tilgi.
Og med dette...
mat!
Ja! Få den inn.
Her kommer de.
Jøss. Det er som et musikkorps.
Første rett kalles 'Øya'.
På tallerkenen er det planter fra øya...
satt på steiner fra kysten...
dekket av knapt frossent filtrert sjøvann...
som vil sette smak på retten mens det smelter.
Det er dette fyren fisket etter...
Unnskyld?
Unnskyld, kjøkkensjef.
Alt i orden.
Det er de samme kamskjellene.
Dette må dere huske om retten.
Vi, folkene på denne øya, er ikke viktige.
Øya og næringsmidlene den gir oss...
eksisterer mest perfekt uten at vi sanker dem...
manipulerer dem eller fordøyer dem.
Det som skjer her i rommet, er meningsløst...
sammenlignet med det som skjer i naturen...
i jorda, i vannet...
i lufta.
Vi er bare et skremt nanosekund.
Naturen er tidløs.
Kos dere.
For en munter tanke.
Gråter du?
Det er så rørende, og alt er så vakkert.
Nesten for vakkert til å spise.
Den fineste restauranten i hjembyen min var...
Kjøkkensjefen er vel ikke sint på meg?
For det med kamskjellene?
Du må ikke kalle ham 'kjøkkensjef', Tyler.
Han vet sikkert ikke at du fins.
Jeg vil at han skal...
- Like deg? - På en måte.
Du er kunden.
Du betaler ham for å tjene deg.
Det er uvesentlig om han liker deg.
Nettopp. Hva betyr det?
Ingenting.
Slapp av. Bare spis steinen.
Og fra våre venner i Caroline Morey...
en Chassagne-Montrachet...
førsteklasses cru fra 2014.
Ikke bare en enkelt vingård.
En enkelt rad av vinplanter.
- Jøss. Perfekt. - Den er magisk.
Tanker? Jeg syns dette er ganske...
Det er halvstort. Det kommer i øyeblikk.
I øyeblikk.
Det er noe trengende i plasseringen på tallerkenen.
Pinsetten er flittig brukt.
Men smakene er der. Det er veldig rent.
Veldig thalassisk.
- 'Thallassisk'? - Havaktig.
- Thalassa var den gamle havånden. - Thalassa og Pontus.
- Ja. - Nettopp.
Vi spiser havet.
- Ja. - Ja.
Hvordan er det?
Godt.
Du kan ikke si 'godt' på TV.
Du må utbrodere.
Herregud. Det er ikke hjernekirurgi.
- Det er et reisematprogram. - Ja. Så gjør det.
Ja. Foreslå det for meg.
Ok, vi drar til Italia.
Vi filmer meg i capribukser på en pastellgrønn Vespa...
som kjører rundt og spiser gårdsmat med ost.
Jeg spiser osten, og så...
Det er nærbilde av meg.
Jeg lukker øynene, later som om jeg får orgasme...
og så drar vi til Sør-Afrika...
og så snakker jeg om at rasisme ikke er bra...
og plutselig får jeg en Emmy.
- Er det alt? - Ok? Kan jeg spise?
Skal du foreslå det for tre strømmetjenester?
- Ja. Stort sett. - Ja. Herregud.
Det er en katastrofe.
Jeg tror ikke du kan dra til Sør-Afrika med en promilledom.
- Liker du dette? - Otermaten?
Ja. Den er kjempegod.
Ricardo, kokken min hjemme, har laget like bra skalldyr.
Dere kjenner ham. Fantastisk.
Utrolig.
Samme det. Vi kan iallfall si at vi har vært her.
Pappa sa at du kjøper opplevelsen.
Dette ser ut som...
et forstadslandskap.
Hva faen?
Jeg møtte Perry på DeLaurenti's her forleden.
Hvordan har han det?
Du vet...
Perry.
Takk.
Anretning om fem minutter!
Ja vel, kjøkkensjef!
ANDRE RETT
Skal han fortsette med det?
Brød har eksistert i en eller annen form i over 12 000 år...
særlig blant fattige.
Mel og vann.
Hva kan være enklere?
Selv i dag står korn for 65 % av alt landbruk.
Frukt og grønnsaker kun 6 %.
Bønder i det gamle Hellas spiste gammelt brød og vin til frokost.
Og Jesus lærte oss å be for vårt daglige brød.
Be for vårt daglige brød.
Det er og har alltid vært vanlige menneskers mat.
Men dere, kjære gjester, er ikke vanlige.
Så i kveld...
får dere ikke brød.
BRØDLØS BRØDTALLERKEN uten brød, smakfullt tilbehør
- Han må spøke. - Han spøker.
Så avansert.
Hvordan la være å...? Han tuller ikke.
Ikke servere brød på en restaurant kjent for brød. Stort.
- Hva? - Takk.
Dette er vel ikke lureri?
- Hva? - Nei.
Det er skuespill.
Seriøst?
Kos dere med tilbehøret uten hoveddel.
'Brødet dere ikke skal spise i kveld...
'...ble laget av hveten kalt rød fløyte...
'...skapt med våre partnere i Tehachapi kornprosjekt...
'...som bevarer gamle korntyper.'
Sinnssykt.
Greia med det totale fraværet av brød...
er veldig god.
Er det ikke skandaløst?
Det er djevelsk.
Han har alltid visst om klasseaspektet ved mat...
som meg.
Ja visst.
Det ser ut som om denne emulsjonen har skilt seg.
Ja.
Jeg skulle ikke si noe.
Jeg så det så snart jeg fikk den.
Den er ødelagt.
Ja, noe som er...
Du burde ikke se slikt i en slik kvalitetsrestaurant. Der er det.
- Der er det. - Ja.
Herregud. Det er ekstremt tøft.
Måten han vever inn historiske allegorier på.
Vi skal prøve å gjette
det overordnede temaet for hele måltidet.
Det vet du ikke før til slutt.
Vent. Liker du dette?
Ja.
Han fornærmer deg.
Nei. Du forstår ikke.
Det er et konsept.
Jeg vet hva et konsept er.
Tro meg. Han forteller en historie.
Det gjør maten hans så spennende.
Han er ikke bare kokk, men historieforteller.
Og han gir blaffen i reglene.
Kall meg vanlig...
kanskje er det noen regler du bør følge...
jeg vet ikke...
gi mat til folk på en restaurant.
Kjære, ingen vil kalle deg vanlig.
Jeg baker mitt eget brød.
- Jaså? Det visste jeg ikke. - Nei.
Det er veldig rustikt.
På bondemåten. Fullt av gjær.
Hva slags gjær bruker du?
Jeg lager min egen av epler.
Selvsagt gjør du det.
Du er så uskikkelig.
Ms. Bloom?
Her er nok en ødelagt emulsjon.
Fra kjøkkensjef Slowik.
- Hallo. - Unnskyld.
Er alt som det skal, sir?
Nei. Takk for at du spør.
Maten er kjempegod, og vi forstår konseptgreiene.
Men kan vi få brød?
Og glutenfritt til vennen min.
Nei.
'Nei'?
Nei.
Ok.
Dette er smart, og jeg ville ikke si dette...
men du vet vel hvem vi er?
Ja.
Gjør du?
Jeg vet hvem dere er.
Da vet du at vi samarbeider med Doug Verrick.
Nei, dere arbeider for Mr. Verrick.
- Nettopp. - Faen ta.
Da vet du at vi er på samme lag.
Så gi oss litt brød.
Vær så snill.
Vi sier det ikke til noen.
- Jeg lover, ok? - Nei.
Sa du 'nei'?
Ja.
- Ok. - Ok.
- Jøss. - Ok.
Det er alt. Takk.
Får jeg?
Du må ikke... Ok.
Dere vil spise mindre enn dere vil og mer enn dere fortjener.
Det er en glede å servere dere.
Jeg forblir i ketose, så det er godt nytt.
Det blir fokusert uten brød.
Det er så godt. Balsamer meg i dette.
- Skal du smake? - Nei.
- Nei? - Nei.
Dette er kjempegodt.
- Jeg spiser det. - Gjerne.
Det var et uhell.
Det skjer med den beste.
Unnskyld. Det var...
Nei, unnskyld.
Du har ikke rørt maten.
Det er ikke noe mat.
Jo. Dette er mat.
Så vi får mye mer mat.
- Jeg vil ikke bli mett. - Det er ikke mulig.
Jeg har utformet porsjonene med tanke på det.
Så du blir ikke mett.
Vennligst spis.
Menyen gir bare mening om du spiser.
Men du ba oss ikke spise.
Det var ikke det jeg mente.
Det vet du.
Takk for omtanken...
men jeg klarer å avgjøre når jeg spiser og hva.
Takk.
Herregud, så ydmykende.
- 'Ydmykende'? - Ja.
Tyler, fyren er en tosk.
La være.
Ikke vær så uhøflig.
Hva?
Han ba deg spise.
- Jeg liker det ikke. - Bare prøv.
Vær så snill.
Anretning om tre minutter!
Ja vel, kjøkkensjef!
TREDJE RETT
Det er en 2013 Pinot Noir fra Ross Cobb.
Vi hyperdekanterte den med en stavmikser...
for å vekke den fra dens slummer.
Slavonisk eik, fyldig kirsebær- og tobakksmak...
og en anelse lengsel og anger.
Ja. Kos dere.
Lengsel og anger.
Favoritten min.
Hun stirrer igjen.
Hvor kjenner vi henne fra?
Vi gjør ikke det.
Hun ser virkelig ut som Claire.
Hvorfor sier du det? Det gjør hun ikke.
Syns du ikke det?
Hun ligner ikke vår Claire.
Det samme fjerne ansiktet.
Ikke tenk på det. Vær så snill.
Vet det. Hypotetisk, om du sluttet...
Nettopp.
Som du ikke skal...
hva skulle du gå til?
Visedirektør for utvikling.
Hva faen er det?
Jeg ville utvikle, selvsagt...
eller hjelpe med det...
Er det bedre enn å jobbe for meg?
- Ja, det er ei framtid der. - Nettopp.
- Det er en selskaps... - Nettopp.
Ei anna slags framtid. Skjønner?
- I selskaps... - Gudskjelov at det er hypotetisk.
Den neste retten kalles 'Minne'.
Og det skal den vekke.
Et minne.
Så la meg fortelle et av mine minner.
Da jeg vokste opp i Waterloo i Iowa...
var tirsdag tacokveld.
Ja!
Taco-tirsdag!
Ja!
Og denne damen.
Dette er moren min.
Som dere ser, er hun full.
Det er ikke uvanlig.
Da jeg var sju...
kom pappa full hjem en tirsdagskveld.
Veldig full.
Ikke uvanlig.
Mamma ble sint og skrek til ham.
Da la han en telefonledning rundt halsen hennes og strammet til.
Jeg gråt.
Jeg skrek, tryglet ham om å stoppe.
For å få ham til å stoppe...
måtte jeg stikke ham i låret med ei kjøkkensaks.
Du husker vel det, mamma?
Jeg skulle vel ha stukket ham i strupen.
Men vi er ikke så smarte når vi er unge.
Som dere skjønner, var det en minneverdig tacokveld.
- Gudskjelov at han ikke gjorde det. - Hva var det?
Teatralsk.
Likte du det?
Ja, det er en bakgrunn til matkunsten hans.
Jøss, for en mørk humoristisk sans.
Han er så intens.
Dette er...
husrøkt Bresse-kyllinglår al pastor...
og våre egne tortillaer laget av tradisjonell masa...
en av Hawthorns signaturretter.
Takk.
Vi skifter meny konstant...
men som Ms. Bloom vet, har vi hatt dette siden begynnelsen.
Det var det, som du en gang sa...
Satte deg på kartet.
Satte meg på kartet.
Nøyaktig hva slags kart det er...
lurer jeg på.
Siden vi alltid innoverer og frykter å bli irrelevante...
en oppdatering av en klassiker.
Bildene på tortillaene er lasergravert.
Det er første gang vi har brukt den.
Vi håper tacokvelden vekker sterke minner for oss alle.
Kos dere.
Selvsagt måtte han lage taco.
Vær så god.
Hva er de, Lil?
Restauranter.
Som jeg anmeldte og som er stengt.
En spøk?
Jeg tror det.
Richard, hva er dette?
Gratulerer med årsdagen
Tacogreier. For tacoen.
Nei, bildene.
De er oss alle.
Dette er etter at du fikk fjernet melanomet fra pannen.
Der er bandasjen.
Så fint. De husket oss.
Tyler, er det deg?
Ja. De er av meg som tar bilder i kveld.
Herregud, hva er det med fyren?
Jeg visste det. Han hater meg.
Jeg trodde ikke han brydde seg.
- Bør jeg be om unnskyldning? - For hva?
Hva er det?
Calling Doctor Sunshine.
Herregud. Jeg glemte den.
Dum rolle. Dårlig manus.
Men morsom innspilling.
Kanskje det er en vits fordi dere er venner.
Ja, venner.
Har jeg venner?
Vent.
Dere, hva faen?
Er dette...?
Hvordan fikk de tak i dem?
CAYMAN ISLANDS SKJEMA FOR PENGEOVERFØRING
Ikke bra.
Unnskyld.
Kan jeg hjelpe deg, sir?
Ja.
Hva faen er dette?
Tortillaer.
Ja, og hva er dette?
Tortillaer...
med EchoBrites skatteinformasjon og annet...
som viser hvordan selskapet deres har fakturert falskt.
Hvordan fikk dere tak i dem?
Beklager, kjøkkensjefen avslører aldri oppskrifter.
Dere sitter i saksa.
Vi får stedet stengt i morgen. Skjønner?
Det blir ikke nødvendig.
Kos dere.
Dette er deg og...
Hvem er den kvinnen?
Hvordan skal jeg vite det? Det er falskt.
Det er en dum vits.
Det er en taco. Den kan ikke skade deg.
Den kan telle i retten.
Vi kan nekte enhver kjennskap...
og prøver de å anmelde oss...
Nettopp!
Anmelder de oss, anmelder de Verrick.
Og da sitter de i saksa som oss.
Ikke sant? Så det går bra.
Ikke sant?
- Ja, det går bra. - Ja. Faen heller.
De kan ikke ta bilde av deg uten samtykke.
Ikke snakk og la meg tenke.
Jeg må rette det opp.
Jeg skal si hvordan. Send dette tilbake.
Unnskyld.
- Unnskyld! Sir, hei. - Margot!
Knipset du til meg?
Vet du hvor lenge jeg har prøvd å få reservasjon?
Nei, og jeg bryr meg ikke.
Ikke send dette tilbake til kjøkkenet, barn.
Takk dem for at de slapp deg inn.
- Hva kalte du meg? - Et barn...
fordi du oppfører deg slik.
Tyler, be meg om unnskyldning.
Du kan ikke snakke slik til meg.
Jo, for det er jeg som betaler.
Så hold kjeft og spis.
Herregud.
Den er utrolig. Prøv den.
Nei takk. Ikke la meg forstyrre.
Miss Mills?
Kan jeg hjelpe deg?
Jeg ser etter dametoalettet.
Denne veien.
Takk.
Hva er bak sølvdøra?
Noe svært spesielt.
Du kan ikke...
Du burde ikke være her.
Jeg vil vite nøyaktig hva det var...
med den siste retten du ikke likte.
Du har knapt spist maten.
Hvorfor ikke?
Jeg må vite det. Hvorfor spiser du ikke?
Hvorfor bryr du deg?
Jeg tar arbeidet mitt svært alvorlig, og du spiser ikke.
Det sårer meg.
Jeg er visst ikke særlig sulten.
Jeg har sagt hvem jeg er.
Julian Slowik, kjøkkensjef her.
Hvem er du?
Jeg spør igjen. Hvem er du?
Margot Mills.
Hvor kommer du fra?
Grand Island i Nebraska.
Føler du deg bedre nå?
Vil du ha adressen til mammas husvognpark?
Nei, det er ikke den du vil jeg skal tro du er.
Hvem er du?
Margot.
Du skulle ikke ha vært her i kveld.
Kom deg av veien.
FJERDE RETT
Fortsatt teatralsk, men minimalistisk...
som den japanske minimirasuto-stilen.
- Han lekte, ikke sant? - Ja.
La oss snakke om tacoene.
Det er en dialog.
Den er lekende.
Jeg er begeistret.
Vi er klare for neste rett...
- som dere nok vil finne... - Unnskyld.
Hva faen skjer her?
La meg fullføre. Er det greit?
Takk.
Mine damer og herrer, møt assisterende kjøkkensjef Jeremy Louden.
Jeremy skapte den neste retten.
Den kalles 'Rotet'.
Jeremy er fra Sparks i Nevada...
og studerte ved Culinary Institute i Hyde Park.
Jeremys mål, som han skrev i et dypfølt brev...
var å jobbe for meg på Hawthorn.
Ikke sant, Jeremy?
Ja, kjøkkensjef.
Jeremy er talentfull.
Han er dyktig.
Veldig dyktig.
Men han er ikke stor.
Han blir aldri stor.
Han ønsker desperat min prestisje, jobb og talent.
Han ønsker storhet, men vil aldri oppnå det.
Ikke sant?
Ja, kjøkkensjef.
Som meg på hans alder...
har Jeremy forsaket alt for å nå målene sine.
Som mitt består livet hans av press.
Press om å lage verdens beste mat.
Og selv når alt går bra og maten er perfekt...
og både kunder og kritikere er fornøyde...
kan man ikke unngå rotet.
Rotet du lager av livet ditt...
kroppen din...
vettet ditt...
ved å gi alt du har for å glede folk du aldri vil kjenne.
Jeremy...
liker du dette livet? Livet du drømte om?
Nei, kjøkkensjef.
Og ønsker du livet mitt?
Ikke stillingen eller talentet mitt.
Livet mitt.
Nei, kjøkkensjef.
Mine damer og herrer, deres fjerde rett...
Jeremys Rotet.
Faen!
Herregud!
Hva gjør du?
Hva feiler det deg?
Hva faen er det?
For et sjokk. Det var uventet.
Hva faen?
Sett dere.
- Alt er i orden. - Alt er i orden.
- Hva skjedde? - Det er en del av menyen.
En del av showet.
- Er det et show? - Er det et show?
Det er dette dere betaler for.
Er det et stunt? Hva var det?
Dette er en eksklusiv opplevelse.
- Gå tilbake til plassene. - Hva faen?
Tusen takk.
Er han død?
- Det må være teatereffekter... - Bli der.
- Sett deg. - Jeg har sett dem bruke det før.
Det er ikke gøy.
Hva faen?
- Er dette ekte? - Hva skjer?
- Det ser ekte ut. - Nei.
- Dette er teater, ikke sant? - Hva mener du?
Han skjøt seg.
Det så svært ekte ut, Lillian.
Det er bare teater.
- Jaså? - Ja, han gjør slikt.
Det er en del av menyen.
ROTET
trykkokte grønnsaker, stekt filet, potetkonfit,
storfe, beinmarg
Hvil i fred Jeremy Louden
Spis!
Kos dere.
Femte rett bestilt.
Ja vel, kjøkkensjef!
Tyler, hva skjer?
Og her har vi en biodynamisk Cabernet Franc...
fra vennene våre i Domaine Breton.
Den er uten tilsatte sulfitter...
en landsens lukt...
og passer veldig bra til stekte proteiner. Kos dere.
Vi drar. Nå.
Men jeg må hente sjalet mitt.
- Glem det. Reis deg. - Men jeg...
Mr. Leibrandt?
- Vi drar. - Er det noe galt?
Vi drar.
Det er ingen båt å dra på.
Da ringer jeg etter et helikopter.
Det blir vanskelig uten telefondekning.
Flytt dere.
Herregud. Gjør som de sier!
Jeg håndterer dette.
- La meg håndtere dette. - Med hvilken hånd?
Hva?
Med hvilken hånd skal du håndtere det? Venstre eller høyre?
Hva mener du?
Skal vi velge?
Hva da?
Godt. Venstre hånd.
Ringfingeren.
Slipp meg ut!
Nei!
- La fyren være. - Hva gjør dere?
- Rolig! La ham være! - La gamlingen være!
Mr. Leibrandt, hold deg rolig.
Hva faen gjør dere?
Richard?
Richard!
Bli sittende.
Vennligst bli sittende.
Hva i...
Hva faen skjer? Skaff ham en lege.
Trenger du hjelp til å finne plassen din?
Det er en finger der borte.
Mannen skriker i smerte!
Vennligst sitt.
Sir?
Det er ikke morsomt! Herregud!
Alt er en del av menyen.
Herregud!
Dette er virkelig, ikke sant? Jeg kan ikke gjøre det.
- Jeg kan ikke være gissel. - Snakk med ham.
For du kjenner ham, ikke sant?
Jeg fant på det.
Hvorfor?
Jeg sier slikt for å imponere.
Din manns ring, frue.
- Takk. - Ingen årsak.
Ted!
Jeg tror dette er for å imponere oss.
Altså oss.
Derfor tekstet han meg.
Dette er utrolig. Ikke sant?
Enestående skuespill.
Hva faen snakker du om?
Slowik ønsker å snakke med deg på kjøkkenet.
- Får jeg bli med? - Nei.
Nei, beklager. Du er helt feil.
Hvorfor gjør du dette?
Du er bare feil.
Hva mener du?
Hvem er du?
Margot.
Jeg heter Margot.
Jeg har servert mange Margoter. Du er ikke en.
Nei.
Hva slags rolle spiller det?
Det teller fordi denne menyen, denne gjestelista...
hele kvelden, har blitt grundig planlagt.
Du var ikke en del av den planen.
Og det ødelegger alt.
For å fortsette må jeg vite hvor jeg skal plassere deg.
Med oss eller med dem?
Det er veldig viktig.
Og da lar du meg leve?
Nei!
Selvsagt ikke.
Skjønner du ikke at det vil ødelegge menyen?
Vi skal alle dø i kveld.
Ikke sant?
Ja, kjøkkensjef!
Så spørsmålet er...
vil du dø sammen med de som gir, eller de som tar?
Men jeg dør uansett?
Det er vilkårlig.
Nei. Ingenting på dette kjøkkenet er vilkårlig.
Vennligst velg.
Avgjørelsene er viktige...
og menyen følger et strengt tidsskjema.
Om 15 minutter tar jeg en pause mellom rettene...
og så lang tid har du på deg til å ta en avgjørelse.
Det er vår side eller deres.
I mellomtida, gå til plassen din.
Neste rett er utsøkt.
Anretning om fem!
Ja vel, kjøkkensjef!
Jeg er glad i dere alle.
Vi er glade i deg også!
Faen! Tilbyr han deg en kjøkkenrett?
Hva var det? Protein eller grønnsaker?
Pokker ta. Det er urettferdig.
Hvorfor fikk du en kjøkkenrett?
Du røyker hele dagen og kan ikke smake den.
GANERENSER villbergamott-og rødkløverte
Vi sitter i saksa. La oss fokusere.
Hva er opplegget her?
Hva er alternativene våre?
Døra er bevoktet...
men det kan være lureri.
Ja.
Har noen sett ned korridoren om vi kan...
Hei, dere. Vi må gjøre noe...
og vi kan ikke være feige.
Dette fungerte i en film jeg spilte i.
Når de kommer med kniver og gafler, stormer vi kjøkkenet.
Er vi flinkere med kniv enn dem?
Har vi noe valg?
- Jeg vet ikke. - Så hva? Vi...
Faen ta. Jeg knuser dette vinduet.
Ja! Gjør det!
Faen!
Få hjelpe deg tilbake til bordet.
Faen.
Unnskyld.
- Herregud. - Faen.
Det er et ordtak.
'Noen ganger er alt du trenger, en god kopp te.'
Jeg lærte det da jeg vokste opp i Bratislava.
Ikke bare renser te ganen...
men den beroliger i møte med ubehagelige sannheter om en selv.
Men før vi fortsetter...
er det spørsmål om meg eller Hawthorn?
Spørsmål?
Er dette bergamott, kjøkkensjef?
Ja, det er det.
- Kjøkkensjef? - Ja?
Jeg tror jeg taler for alle her når jeg sier at...
Jeg vil vite... Vi vil alle vite...
Hvorfor skjer dette?
Jeg skal si det.
Tenk på dere selv som ingredienser i et degusteringskonsept.
- Hva? - Et smakingskonsept.
Billedlig talt.
Det er nok den beste måten å beskrive det på.
Men dette bør ikke overraske de fleste av dere.
Ms. Bloom.
Lillian, om jeg får, min skattede tidlige forkjemper...
vet om skaden hun har gjort på så mange karrierer.
Nei. Vent, kjøkkensjef.
Ikke snakk.
Beklager, kjøkkensjef.
Du lot deg intervjue...
- av Lillian Bloom. - Hva?
- Intervjuet skapte denne restauranten. - Du tilrettela for henne.
Tilrettela for dritten hennes.
Du støtter.
Du kjæler.
Mer ødelagt emulsjon.
Du elsker at jeg inviterte deg i kveld.
At jeg lengtet etter at du kom.
Det nærte egoet ditt.
Men det er bare å forvente. Du har også nært mitt ego.
Ti minutter, Ms. Mills.
Vær så snill. Mannen min må på sykehus.
Det går bra. Bare la kona mi gå.
Mine lojale faste kunder.
Hvor mange ganger har dere spist her de siste fem årene?
Jeg vet ikke. Seks eller sju?
Det er nok mer enn det, Dick.
Elleve ganger.
De fleste anser seg som heldige om de spiser her bare én gang.
Mr. Leibrandt, nevn én rett du spiste sist du var her.
Elleve ganger tar du båten ut hit...
og vi presenterer hver rett hver gang.
Vi forteller deg nøyaktig hva du får.
Nevn én rett du spiste sist du var her.
Eller gangen før det.
Én. Vær så snill.
Torsk.
Hva?
Torsk.
Det var ikke torsk, esel.
Det var kveite.
Sjelden flekket kveite.
Hvordan er det vesentlig?
Det er vesentlig for kveita, Mrs. Leibrandt.
Og for kunstneren hvis verk blir til dritt inne i deg.
Jeg har latt arbeidet mitt nå prisnivået...
der kun den sosiale klassen i dette rommet har tilgang.
Jeg har blitt lurt til å tilfredsstille folk som aldri blir tilfredsstilt.
Og begynte med henne.
Men det er kulturen vår, ikke sant?
Og restauranten min er en del av problemet.
Du sier det er din restaurant.
Men ærlig talt...
er den ikke det.
Du har rett. Doug Verrick er engleinvestoren min.
Han eier denne øya og denne restauranten.
Og siden Hawthorn er hele livet mitt...
må jeg si at Doug Verrick eier meg.
Men nå er ting mer komplisert...
og jeg eier Doug Verrick.
- Jesus. - Herregud.
Fy faen.
Hvordan stopper vi dette?
- Nei. - Få det til å stoppe.
Vis hvordan vi stopper det, så gjør vi det.
- Dere kan ikke. - Jo, vi har penger.
Bare si hvor mye, så får du det!
Si et tall!
Nei.
Jeg trenger ikke pengene.
Han holdt deg åpen gjennom COVID, drittsekk!
Ja, det gjorde han.
Og han satte spørsmålstegn ved menyen min.
Han ba til og med om erstatninger...
trass i at det ikke fins erstatninger på Hawthorn!
Fallen engel, takk.
Nei!
Hva faen?
- Nei. - Hør.
- Dette er... - Jeg sa 'hør'.
Nei! Julian!
- Dette er sinnssykt. - Jeg sa 'hør'.
Nei...
Hør.
- Dette er sinnssykt. - Jeg sa: 'Hør!'
Ja.
Hører dere?
Og...
og...
under går han, og...
stillhet.
Hører dere det?
Hører dere stillheten?
Stillheten betyr...
at jeg er fri.
Tida er ute, Ms. Mills.
Kjøkkensjefen vil snakke med deg på kontoret sitt.
Kom inn.
Har du tatt en avgjørelse?
Ja.
Hva er den?
At du har rett.
Jeg burde ikke være her.
Jeg sier det med respekt fordi du sikkert er genial...
men alt dette...
er ikke ment for meg.
Du er ikke sikker på at jeg er genial, så ikke si det.
Det er feil.
Greit.
Jeg er ikke sikker på at du er genial.
Jeg ventet mer.
Faen ta deg!
Jeg må visst ta avgjørelsen for deg.
Du hører til her blant dine egne.
Hva slags mennesker er det?
Med møkkaspaerne.
Trodde du ikke jeg så det?
Jeg gjenkjenner alltid en annen tjenesteyter.
Hvordan kjenner du Mr. Leibrandt?
Du har sett på ham i hele kveld.
Jeg tror du vet det.
Nei.
Han betalte for en opplevelse.
Og jeg ser, oss opplevelsesleverandører mellom...
at du ikke blir lett oppskaket.
Så hvordan gjorde han deg oppskaket?
- Han gjorde ikke... - Margot.
Han ba meg samtykke i alt han sa, og ha øyekontakt mens han runket.
Jøss. Spesifikt.
Ikke egentlig.
Uoriginalt.
Det som skaket meg opp...
er at han ba meg si at han er et godt menneske...
og at jeg var datteren hans...
og at vi var glade i hverandre og...
Så han er romantiker.
Jeg trenger ikke detaljer.
Jeg vet hva en dårlig kunde er.
Ja.
Liker du å yte tjenestene dine?
Ja.
Eller jeg pleide det.
Liker du å yte dine?
Jeg pleide det...
men jeg har ikke ønsket å lage mat til noen på lenge.
Og man savner den følelsen.
Bli med meg.
Alle er så nedtrykt!
Mine damer og herrer, for vår neste rett...
la oss puste inn kveldsluft!
Kom igjen! Gå ut!
- Vær så snill, sir. - Gå ut, dere.
Om vi finner en båt, kan vi kanskje rømme.
Stamkundene også. Kom igjen.
Følg kjøkkensjefen.
Jeg vil gjerne snakke med deg.
- Kom igjen! - Etter deg.
Gjestene først.
Richard.
Følg meg.
Inn i den rolige nattelufta.
Ikke vær redde.
Ingenting å være redde for.
Kanskje det er en båt et sted så vi kan stikke.
Til hva?
- Hva? - Stikke av til hva?
Hva faen mener du?
- Vi er døde. - Det går bra.
- Nei. Vi skal dø i kveld. - Ja, det skal vi.
Neste rett blir presentert av kjøkkensjefassistent Katherine Keller.
God kveld, dere.
For tre år siden prøvde Julian Slowik å knulle meg.
Jeg avviste tilnærmelsene hans.
Ei uke senere prøvde han igjen.
Og igjen avviste jeg ham.
Men han sparket meg ikke.
Nei.
Han holdt meg på kjøkkenet og så meg ikke i øynene...
eller snakket direkte til meg på åtte måneder.
Han kan gjøre det.
For han er stjernen.
Han er sjefen.
Neste rett heter 'Mannens dårskap'.
Unnskyld.
Faen.
De mannlige gjestene...
får nå en sjanse til å flykte.
Dere får 45 sekunders forsprang...
deretter vil mine ansatte prøve å fange dere.
Fanger de dere...
Ok.
Førtifem sekunder starter nå.
- Hold denne. - Hva?
Beklager. Du vet jeg er fæl.
Du er en herlig kritiker.
Jeg tilkaller hjelp.
Du også.
Dere får fullføre.
Blir dere med inn?
Det holder på å bli kjølig.
Denne veien.
Ok.
Kom.
Løp!
SJETTE RETT
MANNENS DÅRSKAP
dungeness-krabbe, gjæret yoghurt-myse tørket sjøsalat, umeboshi, tare
- Takk. - Takk.
Dette er fantastisk.
Umeboshiens syrlighet...
og bølgene av gjær.
Det er rikt og likevel rent.
Det er utsøkt.
Ja...
en gang ville det ha betydd mye for meg.
Det er så godt.
Ja, veldig godt.
Det er emojien for meg.
Umeboshi.
- Umeboshi. - Umeboshi.
Dette er så godt.
- Du er svært talentfull. - Takk.
Jeg liker vanligvis ikke skum, men...
Ikke løp ved siden av meg!
Nei, du løper ved siden av meg!
Det er en skog! Pigg av!
- Bort fra meg! - Pigg av!
Faen.
Herregud.
Ja.
Så du kjenner mannen min.
Ja.
Jeg gjør det.
Nettopp.
Du kan si det til oss.
Skal vi alle dø i kveld?
Den fungerer ikke om dere lever.
- Hva da? - Menyen.
Hvorfor ikke?
Den trenger en slutt...
som binder alt sammen konseptuelt.
Ellers smaker det bare godt. Hvem bryr seg?
Du burde ha egen restaurant.
Ikke sant? Jeg kan hjelpe deg med det.
- Det kan du sikkert, Ms. Bloom. - Ja.
Vi må bare snakke om...
det å dø.
Det at alle dør, var mitt forslag.
Jeg er kjempestolt over det.
- Vil noen ha vin? - Ja takk.
Takk.
Jeg hørte et knall.
Faen!
En smårett for den siste gjesten som tas.
En lek med passardegg med crème fraîche og lønnesirup.
PASARDEGG egg, crème fraîche og lønnesirup
- Kos deg. - Takk.
Ikke at dere bryr dere...
men jeg heter ikke Margot.
Det er Erin.
Jeg er fra Brockton i Massachusetts...
så nå vet dere det.
Festen er slutt.
Kom, mine herrer.
- Velkommen. - Hva fikk dere?
Sir? Vær så snill.
Unnskyld. Jeg tar den. Takk.
Ms. Bloom. Vær så snill.
La meg. Det går bra.
Her.
Herregud.
Hvordan gjorde du det der ute?
Flott.
Jeg er den eneste som slapp unna.
Unnskyld. Jeg er mislykket.
Det går bra.
Jeg har stjålet penger fra deg.
Vet det.
Jeg vet at du vet det.
Jeg skrev en negativ anbefaling til Sony.
Vet det. Jeg fikk en kopi.
Folkens...
jeg er redd menyen ikke kan fortsette som planlagt...
før vi ordner med en sak.
Du.
Jeg?
Du.
Hvorfor er du her?
- Fordi jeg ville... - Svelg først.
Jeg ville oppleve maten din.
Og hva ble du fortalt?
Hva ble du fortalt på forhånd?
Du sa det skulle bli den beste menyen noensinne.
Nettopp. Og?
Og at alle skulle dø.
'Alle skulle dø.'
Du hadde en date.
Jeg husker at du hadde en date.
Ikke den unge kvinnen her i kveld...
så hva skjedde med daten din?
Hun slo opp med meg, kjøkkensjef.
Så du tok med Margot.
Hvorfor det?
Du tilbyr ikke bord for én.
Så du hyrte henne selv om du visste at hun ville dø.
- Ja. - Din privilegerte drittsekk!
Jeg skal drepe deg, Tyler!
Ro deg ned.
Du kan ikke bebreide henne.
I de åtte månedene vi to korresponderte...
ga jeg deg tilgang til vår verden.
Du sverget å holde det hemmelig.
Hvorfor tror du jeg gjorde det?
- Du ønsket meg hit fordi... - Hvorfor?
Du sa jeg vet mye om mat.
Ja. Du er ikke som de andre.
- Du vet hva en Pacojet er. - Ja.
- Du visste hva bergamotten var. - Ja.
- Jeg kunne smake den. - Ja.
Ja, men du merket den.
- Fant den. - Nettopp.
Det imponerte meg.
- Jaså. - Ja.
Du er kokk.
De hører til på kjøkkenet.
Ikke sant?
Ja, kjøkkensjef!
Ja.
- Bli med meg. - Seriøst?
Jeg? Seriøst?
Ja. Jeg har noe til deg.
Ok.
Kom hit. Elsa har den.
Det er en kokkejakke.
Fra Hawthorn.
Jøss.
- Fin. - Takk.
Du ser vidunderlig ut. Ikke sant, Margot?
- Ser han ikke bra ut? - Ja, kjøkkensjef!
Du er så kjekk.
Jeg skal tilpasse jakken.
'T, Y...
'...L, E...
'...R.'
Takk.
- Jeg er stolt av deg. - Takk.
Tyler, lag mat.
Hva?
Lag mat.
- Du er kokk, lag mat. - Jeg vet ikke om jeg kan det her.
- Lag mat. - Nå? Jeg...
Lag mat! Kom igjen.
Hva trenger du? Vi har alt.
- Reis dere og se på. - Ikke vær redde.
Hva vil du ha...?
- Reis dere og se på. - Kom hit, alle sammen.
Tyler skal vise sin kulinariske ekspertise.
- Reis dere og se på. - Alle sammen.
Kom nærmere.
Hva trenger du?
- Purreløk. - Gi kokken purreløk.
Stå her. Hva annet?
Sk...
- Vil du ha skitt? - Nei.
- Sjalottløk. - Sjalottløk til matkjenneren.
- Fenomenalt! Matkjenneren. - Unnskyld.
Alle samler seg rundt. Vi må lære av Tyler.
Dette er en ny skjæremetode vi ikke kjenner til.
Hva så?
Smør.
Smør. Purreløk og sjalottløk sautert i smør.
Jeg er vitne til en revolusjon i kokekunsten.
Vil du ha noe proteinholdig?
- Lam. - Lam!
Jeg tror det er ferdig.
Jaså? Er du sikker?
Kanskje du vil presse det i Pacojeten.
Nei.
Jøss.
Dette er ganske...
dårlig.
TYLERS TULL
dårlig tilberedt lam, uspiselig smørsaus med sjalottløk og purreløk
total mangel på sammenheng
Du er grunnen til at mysteriet er borte fra kunsten vår.
Du ser vel det nå?
Unnskyld, kjøkkensjef.
Kom hit, gutten min.
Kom hit.
Ja vel, kjøkkensjef.
Og nå er du fri også.
Mine damer og herrer, unnskyld meg.
Det dere så, var ikke opprinnelig en del av kveldens meny.
Vi søker perfeksjon...
noe som selvsagt ikke fins, og det er vanskelig for meg å godta...
så tilgi meg.
Bli med meg.
Det avslutter demonstrasjonen.
Sett dere ned.
Hør her.
Det er bare én salt rett igjen på menyen.
Så vi må forberede oss på desserten.
Til den trenger vi ei stor tønne som skal stå i hjørnet.
Ser du ei tønne?
- Nei. - Ikke jeg heller.
Min kollega Elsa glemte å be noen hente den.
Så Margot, du får hente tønna istedenfor.
- Jeg? - Ja. Husker du røykhuset?
Kanskje... Jeg...
- Kanskje en av oss burde... - Margot er nå en av oss.
Ikke sant, Margot?
- Ja vel. - Ja vel, hva?
Ja vel, kjøkkensjef.
Elsa, gi henne røykhusnøkkelen.
Ja vel.
Gå.
Gå!
Unnskyld.
Beklager, kjøkkensjef.
Sir Slowik.
Hei.
Hva skjer?
Hør her...
Det jeg egentlig...
Jeg ville bare si det fordi...
Jeg prøver ikke å virke arrogant...
men jeg syns det er urettferdig.
Kanskje.
Om...
Vil du vite hvorfor du straffes?
Ja visst.
Jeg så filmen Calling Doctor Sunshine og likte den ikke.
Unnskyld?
Det var en søndag.
Min eneste fridag på månedsvis.
En verdifull dag. Dagen jeg fikk leve.
Og jeg så Calling Doctor Sunshine alene på kinoen.
Jeg regisserte den ikke. Jeg bare spilte i den.
Minnet om ansiktet ditt i filmen...
og å se deg igjen nå hjemsøker meg.
Driver meg.
Hva skjer med en kunstner når han mister sitt formål?
Det er ynkelig.
Du har rett.
Hva med henne?
Hvilken skole gikk du på?
Brown.
Studielån?
Nei.
Beklager. Du skal dø.
Jævel.
Seriøst?
Ingen får gå inn i kjøkkensjefens hus.
Tror du du er spesiell?
Du har vært ulydig.
Jeg tar meg av kundene så kjøkkensjefen kan ordne menyen.
Du har vært en plage siden du kom.
Unnskyld.
Men få spørre...
hvorfor vil du dø for ham?
Du skal ikke erstatte meg.
Erstatte deg?
Tro meg, jeg ønsker ikke...
Nei!
Hold opp!
Nok!
Han fortalte meg ikke om tønna.
Jeg glemte det ikke.
Herregud!
På Tantalus er en kjøkkensjef helt i forkant
Av LILLIAN BLOOM
MÅNEDENS ANSATTE PÅ HAMBURGER HOWIE - AUGUST 1987 - JULIAN SLOWIK-
Kyss kokken
Herregud.
Hallo?
Gratulerer med dagen, kjære Bryce
Gratulerer med dagen
Sa du til dem at det var bursdagen min?
Det virket morsomt for rundt tre timer siden.
Takk.
La den ligge der...
og sett deg.
Du må forstå noe, Margot.
Jeg er et monster.
Nei, var et monster.
Og ei hore.
Men i kveld er alt jeg gjør, rent.
Uten ego.
Og endelig er smerten nesten borte.
Kjøkkensjefens hender.
Asbesthender.
Jeg kan bære en støpejernsform fra en varm ovn til bordet ditt uten beskyttelse.
Jeg er usårlig, Margot.
Som dr. King sa: 'Vi vet gjennom smertefull erfaring...
'...at friheten ikke gis frivillig av undertrykkeren.
'Den må kreves av den undertrykte.'
Siterte han Martin Luther King?
- Jepp. - Ja.
Hva?
Du fant radioen vår.
Forlat spisesalen straks!
Det er en båt!
Tilkalte du noen?
- Det er en båt. - Det er en båt.
Hva gjør du?
- Rolig! - Hva gjør du men ham?
Rolig med den!
Stramt.
Bra.
Dere vil bli fristet til å be ham om hjelp.
- Trygle, til og med. - Nei.
Det er uklokt. Han kan ikke hjelpe dere.
Still dere selv to spørsmål.
Én, om dere vil være ansvarlig for en uskyldig manns død.
Og spør dere selv...
hvorfor prøvde dere ikke å kjempe hardere imot?
Å komme dere vekk?
Det kunne dere antakelig ha gjort.
Noe å tenke på.
God kveld, offiser. Kan vi hjelpe deg?
Jeg fikk en rapport om forstyrrelser.
Her?
Hva slags forstyrrelser?
Vold.
- Er du eier? - Kjøkkensjef.
Den skiftet nettopp eier, men det er en annen historie.
Jeg ønsker ikke å være uhøflig, men som du ser...
holder vi på å servere.
Sendte noen her en nødmelding på kortbølgen i kveld?
Vi serverer ikke gjestene...
kortbølgeradioer til maten.
Hei.
Er du...?
Ja, det er jeg.
Jøss. Jeg er en stor fan.
Takk.
Vil du ha autografen hans?
Jeg vil ikke plage deg.
Nei. Det er i orden.
Jeg har ikke...
Vi har en penn.
La oss gjøre det.
Ja.
Takk.
- Hva heter du? - Dale.
Hvordan går det, Dale?
Hei.
Du er storartet.
Kona mi og jeg elsket den...
Hva heter den der du spiller kirurg?
Ja.
Calling Doctor Sunshine.
Ja, flotte greier.
Vær så god.
Tusen takk.
Ok.
Beklager at jeg plaget dere.
Jeg drar nå.
For alt du gjør, når som helst.
Takk for innsatsen.
HJELP OSS
Hendene på hodet! Alle sammen! Nå!
Nei. Du spøker.
Du spøker.
Jeg spøker ikke.
Gi deg. Det må være en misforståelse.
Hjelp oss!
- Ja. - Han vil drepe oss alle!
Sett dere! Alle sammen!
Han er sinnssyk!
Sett dere nå.
Stille! Sett dere ned.
Sett dere. Nå!
Stille!
- Det er ham! - Ham!
- Alle sammen! - Han vil drepe oss alle!
Ikke snakk!
Du.
Ned på kne med hendene over hodet. Nå.
Ja!
Takk!
Du er ferdig!
Ja! Ja!
Herregud!
Alle de andre jævlene er også samen med dem. Se opp.
- Ro dere ned! - Dra til helvete!
- Rolig. - Dra til helvete!
Ingen rører seg før jeg sier det.
Ingen rører seg!
- Nei! - Hva gjør du?
Du, du.
- Ham, ham. - Nei!
Takk, Dale.
Bra jobba.
På et kjøkken samarbeider vi alle, ellers fungerer ingenting.
Vi jobber som et team.
Du...
Margot fra Nebraska.
Du forrådte vårt hellige tillitsbånd.
Og du har vært skjødesløs.
Jeg tok feil.
Du er en spiser og en mottaker.
Som alle de andre.
Siste rett. Anretning om fem minutter.
Ja vel, kjøkkensjef!
Jeg liker ikke maten din.
Hva sa du?
At jeg ikke liker maten din...
og vil sende den tilbake.
Så synd.
Hva er det med maten min du ikke liker?
For det første...
har du fjernet gleden fra spisingen.
Alle rettene i kveld har vært en intellektuell øvelse...
heller enn noe man ønsker å nyte.
Når jeg spiser maten din...
smaker den som om den ble laget uten kjærlighet.
Latterlig. Vi lager alltid mat med kjærlighet.
- Ikke sant? - Ja, kjøkkensjef!
Alle vet at kjærlighet er den viktigste ingrediensen.
Da lurer du deg selv.
Kom igjen. Handler ikke denne kvelden om ubehagelige sannheter?
Her er en: Du lager mat med besettelse...
ikke kjærlighet.
Selv de varme rettene dine er kalde.
Du er kjøkkensjef.
Ditt eneste formål er å servere folk mat...
de faktisk liker, og du har mislykkes.
Du har mislykkes.
Og du har kjedet meg.
Og det verste er...
at jeg fortsatt er sulten.
Er du fortsatt sulten?
Ja.
Hvor sulten?
Skrubbsulten.
På hva?
Hva har du?
Alt.
Vet du hva jeg gjerne vil ha?
Si det.
En cheeseburger.
Vi kan lage en cheeseburger.
En ekte cheeseburger.
Ikke noe fancy, dekonstruert avant-tull.
En ekte cheeseburger.
Jeg skal lage en svært god, svært tradisjonell cheeseburger.
Jeg tror ikke du kan.
Det blir som om du spiser din første cheeseburger.
Den billige foreldrene dine knapt hadde råd til.
- Vis det. - Hvordan vil du ha den?
Medium stekt. Amerikansk ost.
Det er best på cheeseburger...
fordi den smelter uten å skille seg.
Hvor mye vil det koste?
9,95 dollar.
Er det pommes frites til?
-Niels: -Ja, kjøkkensjef?
- Er frityrkokeren på ennå? - Ja.
Med eller uten rugler?
Det...
er en ekte cheeseburger.
Ja.
Det er en ekte cheeseburger.
Dessverre klarer jeg ikke å spise alt.
Jeg forstår.
Får jeg ta med resten hjem?
Et øyeblikk.
TILLEGGSRETT: EN CHEESEBURGER
kun en vellaget cheeseburger
Én cheeseburger til å ta med.
Og en gavepose.
Takk for at du spiste på Hawthorn.
Takk...
for alt.
Før siste rett må dere betale.
Tips er inkludert i prisen.
Og kos dere med gaveposene.
Der er det godsaker.
En brosjyre om våre lokale leverandører...
granola laget av oss...
en av Doug Verricks fingre...
og en kopi av dagens meny.
Nei.
Bladet betaler.
Jeg sa du ikke skulle slutte.
Så igjen...
takk for at dere spiste hos oss i kveld.
Dere representerer ødeleggelsen av kunsten min...
og livet mitt...
og nå får dere være en del av det.
En del av det jeg håper er mesterverket mitt.
Desserten er en lekende vri på en trøstematklassiker.
S'moren.
Det mest fornærmende angrepet på ganen noensinne.
Uetisk anskaffet sjokolade og gelatinert sukkervann...
innesperret i industriell fullkornkjeks.
Den viser alt som er galt med oss, men vi forbinder den med uskyld.
Med barndommen.
Mamma og pappa.
Men det som forvandler denne monstrøsiteten, er ild.
Herregud.
Rensende ild.
Den nærer oss, varmer oss...
fornyer oss, former...
og ødelegger oss.
Vi må godta ilden.
Herregud, for faen! Vær så snill.
Vi må renses.
Gjøres rene.
Som martyrer...
eller kjettere.
Vi kan underordnes...
og gjøres nye.
Takk.
Jeg er glad i dere alle!
Vi er glad i deg, kjøkkensjef!
Marshmallow, sjokolade, fullkornkjeks, kunder, ansatte, restaurant
Norske tekster: Jon Ivar Sæterbø