www.titlovi.com
SEARCHLIGHT PICTURES
poziva vas da iskusite
MENI
Srce.
Molim te, ne puši. To će ti ubiti nepce.
Onda će mi nepce umrijeti sretno.
Hej.
Margot, ovo večeras je golemo, okej?
Profili okusa, sve je krajnje istančano.
Pušenje uništava sposobnost da to cijeniš. -Joj, ma daj!
Molim te. Molim te.
Pa dobro. Isuse.
Hvala ti.
Hvala Bogu.
Hoće li svi stati u to?
Da, lako. Ukupno dvanaest klijenata.
Po večeri?
Kako im se to isplati?
Zbog 1250 dolara po glavi. Eto kako.
Zajebavaš se, je li?
Što ćemo jesti, Rolex?
Daj, ne kvarimo to razgovorom o cijeni. Samo se prepusti.
Daj da bude čarobno.
Hej, tebi ide iz džepa.
Nije loše! -O, hvala, stari.
Zaslužuješ to, beba.
Znaš tko će se oduševiti? Betty!
To izravno kaže računovodstvu da se jebu.
Nije čak ni večera za klijente. -Jebote. Pičke smo, a?
Sjajno. Kušanje za moćnike.
Oblit će se pićem dobrodošlice.
Bok, ljudi. -Brodom. Kako ste mislili da ćemo...
A ti na mostić u petama.
Jebote.
Ma nemoj me jebati.
Lillian Bloom. Bože moj.
Tko je Lillian Bloom?
Kritičarka hrane za Saveur.
U biti je otkrila Slowika.
Okej, pa, sad je službeno. Večeras će biti ludilo.
Ukrcavanje za Hawthorn!
Hawthorn! Ukrcavanje!
Opa.
Dame i gospodo, raskomotite se, molim, za kratku plovidbu do Hawthorn Islanda.
Hvala vam. -Ahoj!
I počujte, subraćo.
Nadajmo se da je plovan, a?
Da, gospodine. Da.
Fore o brodu.
Da, da. -O brodu, da.
Na brodu smo. -Da. Na brodu smo.
Hej, s nama je slavna osoba, a? -SO je u kući.
Makar više baš i nije S. Nije 1998.
On je O, a on je i S.
Bože moj. Pazi ovo.
Hej, zar mi ne trebaš raščišćavati put? Paziti da me ne gnjave, dakle?
Bože, znamo da te nisu gnjavili.
Gledala sam sve njegove filmove kao mala.
Hej, slušaj. -Navodno je veliki gurman.
Znaš, misli da je.
Chef Slowik vas pozdravlja sirovom mjesnom oštrigom
u emulziji mignonette uz limunski kavijar i list mertenzije. Dobar tek.
Prekrasno. Hvala. -Hvala.
To mu je klasik.
Limunski biseri izrađeni su od algina.
Algina, u smislu...
U smislu algi. Daj.
Dobro, da.
Barske skrame. -Nije...
Slasno.
Bože moj.
Smiješno je.
Zapravo je jebeno smiješno dobro.
Dobro je.
Makar mi je draža samo oštriga.
Obožavam oštrige.
Ne. Ne. Stvar je u ravnoteži sastojaka.
Treba ti usni okus mignonettea.
Ne reci “usni okus”, molim te.
Prekasno. Usni okus.
Bok.
Hvala vam.
Isuse, ovo je kao maturalna.
Da? Nisam išao na maturalnu.
Zbilja? Kako to?
Tako što nijedna kulerica poput tebe nije pristala.
O, siroče malo.
Pa, zajebi ove kuje.
Bryce. -Dobrodošli.
Dobrodošli, g. Lorimer.
Pozdrav. Felicity Lynn. -Pozdrav. Dobra večer.
I Damien Garcia. -I g. George Diaz.
G. Diaz. Dobrodošli. -Dala si moje pravo ime?
Jasno da jesam.
A paparazzi? -Zadovoljstvo nam je.
Paparazzi? Na otoku smo. Jasno da jesam.
Dobrodošli na Hawthorn.
G. Ledford i gđica Westervelt?
O, ne.
Oprostite, da, ne. To je...
Ovo nije gđica... Promijenila je plan, pa gđica Westervelt nije...
Ovo je gđica...
Ja sam Margot.
Bok. Drago mi je.
Margot. Dobrodošli.
Nastojat ćemo vam prirediti što ugodniju večer.
Hvala. -Izvolite ovuda.
Hvala.
Bože moj. Jako mi je žao.
Bilo je baš nezgodno. Žao mi je. Nisam...
Ne, ne. U redu je.
Budi bez brige.
Žao mi je.
G. Leibrandt.
Gđo Leibrandt. Dobrodošli.
Idemo ravno u restoran, ako može.
Prošli smo obilazak mnogo, mnogo puta. -Da, da, jeste.
Moji cijenjeni gosti mogu nastaviti razgovor ovuda.
Hvala vam. Molim, pođite za mnom.
Onda, ono, na čemu sad radiš?
O, hej, hvala na pitanju.
Vidiš, još se zna tko sam.
Idem prema voditeljskoj fazi karijere.
Znaš? Gdje glumim sebe.
Hawthorn Island sastoji se od dvanaest jutara šume i pašnjaka.
Okružuje nas izobilje mora.
A da, točno.
Tamo upravo sada ubiremo češljače. Večeras ćete ih jesti.
Ne, ma dajte. Ajoj! -Da.
Hej!
Hej, ubiri ih jače, momče moj!
Umiremo od gladi!
O, svega mi.
Sviđa mi se pojam da je to svojevrstan biom kulinarskih ideja.
Točno. Ono, funkcionira kao epikurejski salon.
Ne, draži mi je biom, mislim.
Biom je bolji. Da, da. Hoću reći, to je... Da.
Dosegli smo matični logor podno Serigore.
Ovo je suludo.
Pomiriši to.
Bit ćemo gladni.
Da, sramotno sam golem gurman. Obožavam ovo.
I prisan sam, osoban Chefov prijatelj. -Okej, faco.
Pušnica nam je u nordijskoj tradiciji.
Rabimo samo meso krava muzara
i sazrijevamo ga nevjerojatnih 152 dana kako bih se opustila vlakna bjelančevina.
To. To. -Smijemo uskočiti?
Kompa, čitao sam o tom na netu. -A da? Smijem vidjeti?
Korejski roštilj. -Da.
Ali molim da ne dirate bjelančevine. Nezrele su.
A što bude ako se posluže 153. dana?
Otvore li se vrata pakla, ili...
Pa, valjda bi se bakterija uvela
u potrošačev krvotok i proširila u ovojnice moždine,
nakon čega bi dotična osoba postala invalid
i ubrzo potom izdahnula.
Dakle, da, otvorila bi se sva vrata pakla.
Sreća da smo profići, da?
Radio bih za nju. -Da.
Kul.
Ovdje stanujemo.
Da? Što, zbilja tu stanujete? Svi zajedno?
Svi zajedno.
Osim Chefa.
Da, pa...
Esprit de corps. Ne?
Ne, g. Feldman.
Nešto je umnogome veće.
Ovdje smo obitelj.
Svaki dan počinje u šest s pet sati priprema.
Ubiremo. Varimo.
Koljemo. Mariniramo.
Rastačemo. Zaobljavamo.
Želatiniramo.
Želatiniraju? -Da.
Želatiniramo.
Objed obično traje četiri sata i dvadeset pet minuta.
Dan završi dobrano iza dva ujutro. Zato, da, najbolje da svi stanujemo tu.
Pregorite li kada, ili...
Pregorimo? -Da, oprostite, oprostite.
Ono, zamori li vas raditi jedno te isto?
Chef se pridržava najvišeg standarda, kao i mi.
Nikad nam ne gori ništa osim iz namjere
da postane slasno.
Nego, tko je gladan?
Ima hrane na kraju ovoga, je li?
Brodska hrana do stola za objed. -Elsa.
Ispričavam se.
Elsa. Elsa, bok.
Tko tamo stanuje?
Chef.
Smijemo li to vidjeti?
Čak ni mi ne smijemo u Chefovu kolibu, g. Ledford.
Dođi.
Ne smijemo ometati Uzvišenog Velecara Ishrane.
Da, u redu.
Nije li KOZA “Kralj Ovog Za Amanet”? -Ne, ne, ne. Svojedobno...
Misliš da bi uzeo veliku?
Možda je vrijeme da tempiramo objavu.
A da? Da dođeš na najbolja mjesta?
Da, pa, zakupim ih. Pa ti reci. -Mojim imenom.
Pa, ja...
Bok, još jednom.
Gospodo, parfait?
Vidi taj pogled.
Da ga fotkam?
Kamo idemo, šefice?
Evo. Zamijenimo se za mjesta.
Gđice... -Mills.
Gđice Mills. Sjedit ćete na mjestu gđice Westervelt.
Čisto da imaš bolji pogled.
Pa, ne treba mi bolji pogled.
Ne, gledat ću kuhinju.
Hvala vam!
Prvo donosimo rosé.
Dobar tek.
Gđica Westervelt
Slobodno promatrajte kuhare dok izvode inovacije.
Ali molim vas da ne fotografirate naša jela.
Chef je čvrsto uvjeren da ljepota njegovih tvorevina
počiva u njihovoj kratkotrajnosti.
Daj dođi. Da ne propustimo.
To pravite Pacojetom?
Upravo tako, gospodine.
Znaš, Pacojet može proizvesti praškastu teksturu sličnu snijegu.
Kul.
Da. Posjedujem ga.
Stvarno se razumijete, g. Ledford.
Znate kako se zovem?
Drago nam je znati sve koji objeduju s nama.
A Chef, je li on tu negdje? Volio bih razgovarati.
A da sjednete?
Spremamo se poslužiti.
Dobro. Da, okej. Hvala vam.
Opa. -Još Lambrusca, madam?
Posvećenost sitnicama im je jebena!
I znao mi je ime, srce! -Da. Nisi pitao za njegovo.
Da, pa, znaš.
Eno ga.
Jebeš mi sve.
Zar on to gleda u mene?
Bljutavo? Tebi je to bljutavo? -Pa, kad je bljutavo.
Voliš zimu, zar ne?
Nisam zapravo... -Jebeni čudaku.
Ovdje su komprimirani i ukiseljeni krastavac-dinja, vrhnje i osmuđena čipka.
Hvala. -Dobar tek.
krastavac-dinja, vrhnje, osmuđena čipka
Ta trajna opsjednutost snijegom.
To je službeno pošast, a nema imunih.
Osjetiš li malo okus koze?
Na samom kraju. Malo kozle.
Spomenula je mlijeko.
Pitam se.
Nije rekla koje vrste. -Nije.
Zanima me tvoj prijedlog emisije,
ali najprije bih ti se zahvalila na protekle dvije godine.
Ova prilika mi je bila...
Najbolja u životu?
Nazdravimo još mnogima. -Daj. Opraštam se.
Dopusti mi to, molim te.
Nipošto. Nipošto. -Da, svakako.
Imam novi posao. -O, Bože moj!
Mama mi ga je našla u Sonyju.
Rekla sam ti prije dva tjedna. Evo mog službenog mobitela.
Kartice producentske kuće. -Što radiš? Nije prenosiva.
I evo ključa tvoje kuće u L. A.-ju.
Nemam džepove. -Stana u New Yorku.
I drugog stana u New Yorku neznanog supruzi.
Kako Amanda? -Uzmi, jer me u ponedjeljak nema.
Tako ćemo? Pričat ćemo o životu?
Je li? Blizu smo? -Hej, ni ja ne bih.
Ali zar ne treba? -Pa, moramo li?
Pa, nije dobro, Bryce. Okej?
Ja i Amanda nismo dobro. Nije dobro.
Jesi li ti kriv?
Ne, ona je. Primorala me da pišem kolegici.
Da, jasno da sam ja jebeno kriv, buraz. Šupak sam.
Pa, bar imamo posao.
I novac. -Za novac i posao.
Da, beba. -Da, beba.
Bijedni smo, zar ne?
Bože moj, kompa. Treba nas ustrijeliti.
Ne, neću...
Isuse Bože, živio bih u ovome.
Znači, u redu je
što mene ovo ne pali kao tebe?
O, ne, ne. Dobro je. Sjedim s najvećom kulericom.
Okej, u čemu je onda poanta te hrane?
Ne znam. Ono, znaš kako se idolima smatraju,
znaš, sportaši i glazbenici
i slikari i to? -Aha.
Da, ti ljudi su budale. To što rade je nebitno.
Igraju se napuhanim loptama, sviraju ukulele i to.
Chefovi...
Oni se igraju sirovim sastojcima samog života.
I same smrti.
Ono, dva-tri puta sam gledao svaku jebenu epizodu Chefovog stola.
Slowikovu sam gledao dvadeset puta.
Gledao sam kako objašnjava kad je točno zelena jagoda savršeno nezrela.
Gledao sam kako služi sirovu češljaču pri završnom smrtnom stiskanju mišića.
To je umjetnost na rubu bezdana, gdje djeluje i Bog. Jedno te isto.
Prekrasno sročeno, Tylere.
Stani, nemoj. Ne. -Ne! Ozbiljno ti kažem.
Mislim da počinjem shvaćati.
Zbilja? -Da. Malčice.
PRVO JELO
Okej.
Da, Chefe.
Dobra večer.
Dobra večer. Pozdrav. -Pozdrav.
Dobrodošli na Hawthorn.
Ja sam Julian Slowik i večeras ćemo vas sa zadovoljstvom hraniti.
Zastor se diže.
Kroz sljedećih nekoliko sati
gutat ćete masti,
soli, šećere, bjelančevine,
bakterije, gljive,
razne biljke i životinje,
a povremeno i čitave ekosustave.
Ali moram vas usrdno zamoliti jedno. Samo jedno.
Nemojte jesti.
On to ozbiljno?
Kušajte.
Sladite se.
Uživajte.
Razmatrajte svaki zalogaj koji stavljate u svoja usta.
Budite pozorni.
Ali nemojte jesti.
Naš meni je odviše profinjen za to.
I gledajte oko sebe.
Evo nas, na ovome otoku.
Prihvaćajte.
Prihvaćajte sve to.
I praštajte.
I s tim u vidu...
Hrana!
To, to. Donesite, donesite.
Stižu.
Opa. Kao pleh glazba su.
Naše prvo jelo se zove Otok.
Na tanjuru su vam biljke s cijelog otoka stavljene na kamenove s obale,
prekrivene jedva zamrznutom, filtriranom morskom vodom
koja će pri otapanju davati jelu okus.
Znaš, ovo je onaj ranije vadio...
Pardon?
Oprostite, Chefe.
Sasvim je u redu.
Da, to su upravo one češljače.
Nego, evo što morate imati na umu kod ovoga jela.
Mi, ljudi na ovom otoku, nismo bitni.
Otok i prehrana koju on pruža
postoje u najsavršenijem stanju dok ih ne prikupljamo,
ili obrađujemo, ili probavljamo.
Zbivanja unutar ove prostorije besmislena su
naspram onoga što se zbiva vani u prirodi,
u tlu, u vodi,
u zraku.
Mi smo puka prestrašena nanosekunda.
Priroda je svevremenska.
Dobar tek.
Vedre li pomisli.
Ti to plačeš?
Ma samo me sve to jako dira. Sve je jako krasno.
Gotovo prekrasno da bi se pojelo.
Znaš, najljepši restoran u mom rodnom gradu bio je...
Valjda se Chef ne ljuti na mene, zar ne?
Zbog onog o češljači?
Ne moraš ga zvati Chefom, Tylere.
On sigurno ne zna ni da postojiš.
Nekako bih htio da...
Da mu se svidiš? -Da. Recimo.
Tylere, ti si klijent.
Plaćaš mu da te služi.
Zbilja nije bitno sviđaš li mu se ili ne.
Točno. Čekaj. Što to znači?
Ništa.
Smiri se. Samo jedi svoj kamen.
A kao par, od naših prijatelja iz tvrtke Caroline Morey, Chassagne-Montrachet,
vrhunski zasad iz 2014.
Ne tek jedan vinograd.
Već jedan red trsova.
Opa. Savršeno. -Čarobno je.
Razmišljanja? Ovo mi je zaista baš...
Napola je sjajno. Takvo je u trenucima.
Takvo u trenucima.
Ima dokazivanja u služenju, znaš. Jebeno dorađenom pincetom.
Ali okusi su prisutni. Vrlo je čisto.
Vrlo je talasično.
“Talasično”? -Oceansko.
Talasa je bila iskonski duh mora. -Talasa i Pont.
Da, da, da. -Točno.
Mi jedemo ocean.
Da. -Da.
Kakvo je?
Dobro je.
Ne možeš samo reći “dobro” u emisiji. Moraš to razraditi.
Bože moj. Za ime svega. To nije neurokirurgija, okej?
Nego vražji putopis o hrani. -Znam. Okej, daj, onda.
Da, da. Dakle, predloži mi ga.
Okej, idemo u Italiju, dobro?
Snimamo me u kapri-hlačama na pastelno zelenoj Vespi
dok se vozim do imanja nekog Giuseppea sa sirom.
Pojedem sir, i onda...
Snime me krupno.
A ja sklopim oči i lažiram orgazam, a onda odem u Južnu Afriku,
i onda možda pričam o tome kako rasizam baš i nije kul,
pa bingo bongo, vrijeme je za Emmy.
To je sve? -Okej? Smijem jesti?
To predlažeš trima kućama u ponedjeljak?
Da, uglavnom. To je to. -Da, Isuse Bože. To je katastrofa.
Mislim da ne smiješ u Južnu Afriku jer si vozio pijan.
Sviđa ti se ovo? -Hrana za vidre?
Da. Solidna je.
Jednako dobro školjke sprema moj kućni chef Ricardo.
Znate Ricarda. Čudesan je.
Nevjerojatan. -Bar možemo reći da smo bili tu, zar ne?
Tata mi je govorio da se plaća iskustvo.
Hoću reći, ovo izgleda kao krajobrazna arhitektura predgrađa.
Koji kurac?
Neki dan sam srela Perryja u DeLaurenti'su.
Kako je?
A znaš.
Kao Perry.
Hvala ti.
Hoću služenje za pet!
Da, Chefe!
DRUGO JELO
Hoće li stalno tako?
Kruh postoji u nekom obliku već više od dvanaest tisuća godina,
naročito među siromašnima.
Brašno i voda.
Što bi bilo jednostavnije?
Čak i danas žitarice predstavljaju šezdeset pet posto ukupne poljoprivrede.
Voće i povrće samo šest posto.
Seljaci u antičkoj Grčkoj umakali su
ustajali, oskudni kruh u vino za doručak.
A kako nas je Isus učio da se molimo ako ne za kruh naš svagdanji?
Kruh naš svagdanji.
To je sad, kao i oduvijek, hrana pučana.
Ali vi, dragi moji gosti, niste pučani.
Tako da večeras
nećete dobiti kruh.
KRUŠNA PLATA BEZ KRUHA bez kruha, slane popratnosti
Sigurno se šali. -Šali se.
Ovo je razina više.
Kako neće... Opa, ne šali se.
Neće služiti kruh u restoranu poznatom po kruhu. Slatko.
Što? -Hvala vam.
Ovo nije varka, je li?
Što? -Ne.
Sigurno je zezancija.
Vi ste jebeno ozbiljni?
U tom duhu, molim vas da uživate u nepopraćenim popratnostima.
“Kruh koji večeras ne jedete spravljen je od autohtone pšenice zvane crvena frula”
“u suradnji s našim partnerima iz Žitnog projekta Tehachapi”
“posvećenog očuvanju autohtonog žita.” Ovo je suludo.
Moram reći da su stvari oko potpunog izostanka kruha,
ono, zbilja dobre.
Hoću reći, malo je nečuveno, zar ne?
Zlotvorski je, zaista.
Hoću reći, oduvijek je živo svjestan hrane kao povijesti klase.
Hoću reći, kao i ja.
Jasno.
Makar moram reći da ova emulzija
doista izgleda malčice razdvojeno.
Da.
Hoću reći, nisam to htio spomenuti. Opazio sam čim je stiglo.
Raspala se. Raspala se.
Da, što je zaista... Hoću reći, zaista se...
Zaista se to ne bi smjelo vidjeti u restoranu ove kakvoće. Eto.
Pa, eto. -Da.
Bože moj. Hoću reći, ovo je rasturanje za razinu više.
Kako upleće povijesne alegorije.
Hoću reći, igra je u pokušavanju pogađanja ukupne teme cijeloga obroka.
Nećeš to znati do kraja.
Čekaj. Tebi se ovo sviđa?
Aha. Da.
U biti te vrijeđa.
Ne, ne, ne. Ne shvaćaš.
To je koncept.
Znam što je koncept, Tylere.
Vjeruj mi. On priča priču. Zato mu je hrana jako uzbudljiva.
On nije samo chef. On je pripovjedač.
I boli ga kurac za pravila.
Možda sam priprosta, ali za neka pravila te treba boliti kurac, kao, ne znam,
za davanje hrane ljudima u restoranu.
Najdraža, tebi nitko nikad ne bi rekao da si priprosta.
Sama spravljam kruh.
Je li? Nisam to znao. -Da.
Da. Hoću reći, vrlo je rustikalan. Seljačkog stila. Pun kvasca.
Kakav kvasac rabiš?
Spravljam svoj od jabuka.
Pa, naravno da spravljaš svoj kvasac od jabuka.
Zloćko jedna.
Gđice Bloom?
Evo još jedne raspadnute emulzije.
Časti vas Chef Slowik.
Halo. -Ispričavam se.
Je li vam sve po volji?
Pa, zapravo, nije. Hvala na pitanju.
Hoću reći, hrana je sjajna i skroz shvaćamo sve to konceptualno.
Ali možemo li, molim, dobiti malo kruha? Znate? I bezglutenskog za prijatelja?
Ne.
Ne?
Ne.
Okej.
To je sve jako domišljato, i nisam htio to potezati,
ali znate tko smo mi, zar ne?
Da.
Je li? Znate tko smo mi?
Znam tko ste vi.
Onda znate da radimo s Dougom Verrickom, je li?
Ne, radite za g. Verricka.
Upravo tako. -O, jebemu.
Tako da, znate, svi igramo u istom timu.
Pa nam samo donesite malo kruha.
Molim. -Nikom nećemo reći, gospođo.
Obećavam, okej? -Ne.
Rekli ste ne?
Rekla sam ne. Da.
Okej. -Okej.
Opa. -Okej.
To bi bilo sve. Hvala.
Smijem li?
Ne morate to raditi... Okej.
Jest ćete manje no što želite i više no što zaslužujete.
Zadovoljstvo mi je služiti vas.
Pa, ostajem u ketozi, što je dobra vijest.
Kad nema kruha, stvarno se usredotočiš.
Baš je jebeno dobro. Balzamiraj me u ovome.
Nećeš kušati? -Ne.
Ne? -Ne.
Ovo je sjajno. Uzet ću i pojesti tvoje. -Da, samo daj.
Potpuno nesretan slučaj.
Dogodi se i najboljima.
Ispričavam se. Bilo je...
Ne, jako mi je žao.
Niste ni pipnuli hranu.
Nema hrane.
Pa, ne. Ovo je hrana.
Dakle, stiže još puno hrane.
Ne bih se prejela.
To ne bi bilo moguće, porcije sam precizno oblikovao s tim u vidu.
Tako da se nećete prejesti.
Molim, jedite.
Meni ima smisla samo ako jedete.
Ali rekli ste nam da ne jedemo.
Nisam to tako mislio, madam. Što dobro znate.
Pa, hvala vam na brizi,
ali sasvim sam sposobna odlučiti kada ću i što ću jesti.
Hvala vam.
Kriste, kakvo poniženje.
Poniženje? -Da.
Tylere, tip je pizda.
Molim te, nemoj.
Ne budi tako jebeno bezobrazna. -Što?
Zamolio te da jedeš.
Ne sviđa mi se. -Samo kušaj.
Molim te.
Služenje za tri, prijatelji!
Da, Chefe!
TREĆE JELO
To je Pinot Noir Rossa Cobba iz 2013.
Hiperdekantirali smo ga štapnim mikserom da se probudi iz drijemeža.
Note slavonskog hrasta, bogate višnje i duhana,
uz lagan dojam čežnje i kajanja.
Da. Uživajte.
Čežnja i kajanje.
To mi je najdraže.
Ona opet zuri.
Odakle je poznajemo?
Ne poznajemo je.
Pa, zaista izgleda kao Claire.
Zašto stalno to govoriš? Ne izgleda.
Nemaš dojam?
Nimalo ne sliči našoj Claire.
To isto udaljeno lice.
Možemo li se ne opsjedati? Molim te.
Znam. Hipotetski, da odlaziš...
Dobro.
A ne odlaziš,
na koji bi položaj otišla?
Pridružene kodirektorice razvoja.
A koji je to vrag?
U razvoju je, pa ću razvijati
ili pomagati u razvoju stvari...
Zašto je to bolje od rada za mene?
Pa, jer ima budućnost. -Baš.
Korporativno je... -Baš.
Drugačiju budućnost. Ima li to smisla?
U korporativnoj... -Hvala Bogu pa je samo hipotetski.
Sljedeće jelo se zove Uspomena.
I nju vam treba prizvati.
Jednu uspomenu.
Zato bih vam ispričao jednu svoju uspomenu.
Dok sam odrastao, kao dijete u Waterloou u Iowi,
utorkom je bila večer za taco.
To!
Taco utorak!
To!
A ovo ovdje, ova ovdje gospođa.
Ovo je moja majka.
Kako vidite, prilično je pijana.
To nije neuobičajeno.
Kad mi je bilo sedam godina
jednog se utorka moj otac vratio kući prilično pijan.
Jako pijan.
Također nije bilo neuobičajeno.
Majka se razljutila i stala vrištati na njega, našto joj je
on omotao telefonsku žicu oko vrata i počeo je stezati.
Plakao sam.
Vrištao sam, preklinjao ga da prestane.
Da ga zaustavim,
napokon sam ga morao ubosti u bedro kuhinjskim škarama.
Sjećaš se toga, majko, zar ne?
Nego, valjda sam ga te večeri trebao ubosti u grkljan.
Ali kao mladi nismo baš pametni.
Bila je to, kako možete zamisliti, zaista večer za taco za pamćenje.
O, hvala Bogu da nije. -Koji je to bio kurac?
Teatralno.
Svidjelo ti se?
Da, to obrazlaže zašto je postao umjetnički chef.
Lik ima stvarno mračan smisao za humor, buraz.
Stvarno je jako uživljen.
Dakle, ovdje imate
kućno dimljeni zabatak piletine iz Bressea al pastor
i naše tortilje od autohtone mase, jedno od prepoznatljivih jela Hawthorna.
Hvala vam.
Neprestano mijenjamo meni,
ali, kako gđica Bloom zna, ovo nam je dio ponude od prvoga dana.
To me, kako ste rekli...
Stavilo na kartu.
Kakva bi to točno karta bila,
ni sâm ne znam.
Uglavnom, kako stalno nudimo novine i strahujemo od irelevantnosti,
evo ažuriranja klasika.
Prikazi na tortiljama izrađeni su strojem za lasersko graviranje.
Prvi put ga sad rabimo.
Nadamo se da će ova večer za taco svima prizvati snažne uspomene.
Dobar tek.
Pa, naravno da je morao dati taco.
Izvoli.
Što je to, Lil?
To su restorani.
Koji su se nakon moje recenzije odreda zatvorili.
Svojevrstan geg, dakle?
Mislim da dâ.
Richarde, što je ovo?
Sretna godišnjica
Kore za taco. Da praviš taco.
Ne, slike.
Na svima smo mi.
Ova je nakon što ti je melanom bio uklonjen s čela.
Evo zavoja. Nije li to lijepo? Sjetili su nas se.
Tylere, jesi to ti?
Da. Sve su od večeras, dok jebeno fotkam.
Isuse Bože, što je s njim? -Znao sam.
Mrzi me. Dovraga. Mislio sam da mu neće smetati.
Da se ispričam? -Da se ispričaš na čemu?
ZOVEM DOKTORA SUNCE
Što je?
Zovem doktora Sunce.
Bože moj. Taj sam zaboravila.
Glupa uloga. Loš scenarij.
Zabavno snimanje, doduše.
Možda je šala jer ste prijatelji, zar ne?
Da, da, znaš, prijatelji.
Hoću reći, znaš, imam li ja prijatelje?
Čekaj.
Hej, ljudi, koji kurac?
Jesu li ovo...
Odakle im ove?
KAJMANSKO OTOČJE POTVRDA DOZNAKE
Nije dobro.
Ispričavam se.
Izvolite.
Da.
Što je ovo, kvragu?
Ovo su tortilje.
Da, a što je ovo?
Ovo su tortilje
na kojima su porezni zapisi EchoBritea i drugi dokumenti
što pokazuju kako vaša tvrtka naplaćuje prema lažnim fakturama.
Odakle vam to?
Ispričavam se, ali Chef nikad ne otkriva svoje recepte.
Znate li koliko ste najebali?
Zatvorit ćemo vas do jutra. Je li vam jasno?
Ne, to neće biti neophodno.
Dobar tek.
A ovo si ti i...
Tko je ta žena?
Pa, kako bih znao? Fotomontaža je.
To je nekakva glupava šala.
To je jebeni taco, okej? Ne može ti ništa.
Da, jebeni taco koji bi sud priznao.
Možemo to uvjerljivo poreći, a ako nas pokušaju prijaviti...
Točno!
Ako prijave nas, prijavit će Verricka. Pa će najebati koliko i mi.
Zar ne? Znači, dobro smo.
Zar ne?
Da, dobro je. -Dobro smo. Da, jebi ga.
Ne smiju te fotografirati bez pristanka.
Suludo. -Šuti, da razmislim, okej?
Moram ovo nekako ispraviti. Moram.
Pa, evo kako ćeš to ispraviti. Vrati to sranje.
Ispričavam se.
Ispričavam se! Gospodine, bok. -Hej, Margot. Margot.
Ti si to jebeno pucnuo na mene?
Znaš li otkad nastojim dobiti rezervaciju?
Ne, i baš me briga.
U ovu kuhinju se ništa ne vraća, dijete jedno.
Zahvališ im što su ti uopće dali ući.
Što si mi rekao? -Da si dijete, jer se jebeno ponašaš tako.
Tylere, moraš mi se smjesta ispričati. Ne smiješ mi to govoriti.
Zapravo, smijem, jer, ding dong, ja tu plaćam.
Pa možda šuti i jedi.
Bože moj.
Ovo je nevjerojatno. Moraš kušati.
Ne, hvala. Ne daj se smetati.
Gđice Mills?
Mogu li vam kako pomoći?
Samo tražim ženski toalet.
Evo, ovuda.
Hvala vam.
Što je iza tih srebrnih vrata?
Nešto vrlo posebno.
Ne, ne smijete...
Ne biste smjeli biti ovdje.
Zanima me što vam to konkretno u posljednjem jelu nije bilo ugodno.
Jedva da jedete hranu.
Zašto?
Moram to doznati. Zašto ne jedete?
Zašto vas je briga?
Vrlo ozbiljno shvaćam svoj rad, a vi ne jedete.
I to me ranjava.
Valjda samo nisam jako gladna.
Kazao sam vam tko sam.
Ja sam Julian Slowik i ovdašnji sam chef. Nego, tko ste vi?
Opet ću vas pitati. Tko ste vi?
Ja sam Margot Mills.
Onda, odakle ste, Margot?
Iz Grand Islanda u Nebraski. Dakle, je li vam od toga lakše?
Hoćete adresu mamine kućice, šupku?
Ne, ne biste htjeli da mislim da ste to.
Tko ste vi?
Ja sam Margot.
Večeras ne biste smjeli biti tu.
Jebeno mi se maknite s puta, molim.
ČETVRTO JELO
Još vrlo teatralno, ali minimalistički, poput japanskog stila minimirasuto.
Ali samo je bio šaljiv, zar ne? -Da.
Hoću reći, uzmimo taco. -To je dijalog.
To je šaljivo.
Uzbuđen sam.
Spremni smo za iduće jelo koje će vam, smatram...
Ispričavam se. Kog to vraga radite?
Smijem li završiti, molim? Je li to u redu?
Hvala vam.
Dame i gospodo, upoznajte, molim, sous-chefa Jeremyja Loudena.
Jeremy je stvorio sljedeće jelo.
Zove se Nered.
Podrijetlom iz Sparksa u Nevadi,
Jeremy je studirao u Kulinarskom institutu u Hyde Parku.
Jeremyju je cilj, kako mi je u pismu otvorio srce,
bio raditi za mene tu, na Hawthornu.
Nije li tako, Jeremy?
Da, Chefe.
Jeremy je darovit.
Dobar je.
Vrlo dobar je.
Ali nije sjajan.
Nikad neće biti sjajan.
Očajnički bi htio moj prestiž, moj posao, moj dar.
Stremi postati sjajan, ali nikada to neće ostvariti.
Točno, Jeremy?
Da, Chefe.
Poput mene u njegovoj dobi,
Jeremy se odrekao svega da ostvari svoje ciljeve.
Poput moga, njegov život je pritisak.
Pritisak da služi najbolju hranu na svijetu.
A čak i kad sve prođe kako treba i hrana je savršena,
i klijenti su sretni, kao i kritičari,
nipošto se ne može izbjeći nered.
Nered koji stvorite od svoga života,
od svoga tijela,
od svoje ubrojivosti,
davanjem svega što imate
ne biste li zadovoljili ljude koje nikad nećete upoznati.
Jeremy.
Sviđa li ti se ovaj život? Život o kojem si sanjao?
Ne, Chefe.
A hoćeš li moj život?
Ne moj položaj, ni moj dar.
Moj život.
Ne, Chefe.
Dame i gospodo, vaše četvrto jelo,
Nered sous-chefa Jeremyja.
U kurac!
O, Bože!
Što to radite?
Što vam je?
Koji je to kurac?
Eto šoka. Nisam to očekivao.
Koji kurac, stari?
Molim vas. Sjednite, sjednite.
Sve je u redu. -U redu je.
Što se dogodilo? -I to je na meniju.
To je dio predstave.
Ovo je predstava? -Predstava? Nije...
Ovo vi plaćate.
To je ekshibicija? Što je to bilo?
Ovo je ekskluzivno iskustvo.
Molim, vratite se na svoja mjesta. -Koji kurac, stari?
Hvala najljepša.
Je li mrtav?
Sigurno je žabica ili paketić... -Ostanite tu.
Biste li sjeli? -Već su to rabili.
Nije duhovito.
Koji kurac?
Je li to stvarno? -Što je sad ovo?
Izgleda prokleto stvarno. -Ne, ne, ne.
Ovo je tek teatar, je li? -O čemu vi to, jebemu?
Jebeno se ustrijelio, okej?
Izgledalo je vrlo stvarno, Lillian. Posve stvarno.
Ovo je tek teatar. Scenski nastup.
Je li zbilja? -Da. On to radi.
To je na meniju.
NERED
povrće pod pritiskom, prženi file, kuhani krumpir, goveđi umak, srž
R. I. P. Jeremy Louden
Jedite!
Dobar tek.
Naručujem peto jelo.
Da, Chefe!
Tylere, koji je ovo vrag?
A tu nam je biodinamičan Cabernet Franc
od prijatelja iz vinarije Domaine Breton.
Nema dodanih sulfita,
tek tračak stajske zapare,
i baš čudesno pristaje uz pržene bjelančevine. Uživajte.
Odlazimo. Smjesta.
Ali moram uzeti maramu.
Pusti maramu. Ustaj. -Ali...
G. Leibrandt?
Odlazimo. -Nešto nije u redu?
Odlazimo.
Nema broda za odlazak.
Onda ću pozvati helikopter.
To bi bilo vrlo teško bez mobilnog signala.
Jebeno se maknite.
Isuse. Samo ih poslušaj, pobogu! -Riješit ću ovo.
Samo daj da riješim. -Kojom rukom, g. Leibrandt?
Što?
Kojom rukom ćete to riješiti? Lijevom ili desnom?
Što to govorite, jebemu?
Da mi izaberemo?
Što da izaberete?
Pa dobro. Lijevu ruku.
Prstenjak.
Pustite me! Pustite me!
Ne!
Dajte. Ne gnjavite ga. -Koji vam je kurac?
Dajte, polako. Polako, pustite ga! -Pustite staroga!
G. Leibrandt, budite mirni, molim.
Koji vam je kurac?
Richarde!
Molim, ostanite na mjestima.
Ma koji...
Ma koji je ovo vrag? Dajte mu doktora.
Treba li pomoći da nađete mjesto?
Tu je prst. Prst. Evo, tu je prst.
Čovjek vrišti od bola!
Molim, sjednite.
Gospodine.
Nije duhovito, gospođo! Isuse Bože!
Sve je to na meniju.
Bože moj!
Ovo je stvarno, zar ne? Ne mogu ja to.
Ne mogu biti talac. -Obrati mu se.
Obrati mu se! Jer poznaješ ga, zar ne?
To sam izmislio.
Zašto?
Jer sam kurva koja se razmeće imenima. Eto zašto, okej?
Prsten vašeg muža, madam.
Hvala vam. -Nema na čemu.
Tede. Tede!
Ozbiljno mislim da je sve ovo samo da se nas zadivi.
Mislim na nas dvoje.
Zato mi je poslao poruku.
A ovo je nevjerojatno. Zar ne?
Gluma me zapanjuje.
O čemu ti to, jebote?
Chef Slowik vas treba u kuhinji.
Da i ja dođem? -Ne.
Ne, ne, žao mi je, ali svi se varate.
Zašto to radite?
Jednostavno se varate.
O čemu vi to?
Tko ste vi?
Margot.
Zovem se Margot.
Služio sam mnoge Margot. Vi niste Margot. Ne.
Kakve to jebene veze ima?
Ima veze, jer su ovaj meni, ovaj popis gostiju
i cijela ova večer minuciozno isplanirani.
A vi niste bili dio tog plana.
I to mi sada sve kvari.
Kako bih nastavio, moram znati gdje vas posjesti.
Uz nas, ili uz njih?
To je vrlo važno.
Pa ćete me ostaviti na životu?
Ostaviti na životu? Ne!
Naravno da ne.
Zar ne shvaćate da bi to upropastilo meni?
Svi večeras umiremo.
Nije li tako?
Da, Chefe!
Dakle, pitanje glasi:
Biste li umrli uz one koji daju ili uz one koji uzimaju?
Ali umirem kako god bilo?
To je proizvoljno.
Ne, nije proizvoljno. Ništa u ovoj kuhinji nije proizvoljno.
Izaberite, molim.
To su bitne odluke,
a naš je meni strogo tempiran.
Za petnaest minuta uzimam stanku između jela
i dotad se morate odlučiti.
Između naše ili njihove strane.
Dotad, molim vas, vratite se na mjesto. Sljedeće jelo je izuzetno.
Služenje za pet!
Da, Chefe!
Sve vas volim.
I mi volimo vas, Chefe!
Jebote! Zar te proveo kroz kuhinju?
U redu, što je? Bjelančevine ili bilje?
Dovraga. Jebeno nije fer.
Zašto tebe provede kroz kuhinju?
Pušiš po cijeli dan. Ne osjećaš jebeni okus.
ČIŠĆENJE NEPCA
čaj od divljeg bergamota i crvene djeteline
Stjerani smo u kut. Usredotočimo se. Koja je tu strategija? Koje su opcije?
Vrata su pod stražom.
Ali to mu je možda igra.
Da.
Je li tko vidio možemo li niz hodnik...
Hej, dečki. Moramo nešto poduzeti i ne smijemo biti kukavice.
Ovo je upalilo u mom filmu Napad.
Kad stave noževe i vilice, nasrnemo na kuhinju, okej?
Misliš da smo vještiji s noževima od njih? -Imamo li izbora?
Jebeno ne znam, stari. -A onda što? Mi...
Jebi ga. Razbit ću jebeni prozor.
Da! Samo daj! Samo daj!
U kurac!
Molim, dopustite da vas vratim za stol.
U kurac.
Žao mi je, stari.
Bože. -U kurac.
Postoji jedna izreka.
“Katkad vam samo treba šalica dobra čaja.”
To sam naučio pri odrastanju u Bratislavi.
Smatram da čaj ne samo da čisti nepce,
već pruža krepak melem pri suočavanju s teškim istinama.
Ali prije nastavka,
ima li pitanja o meni ili Hawthornu?
Ima li pitanja?
Ja to dobivam bergamot, Chefe?
Da, tako je.
Chefe? -Da?
Mislim da govorim u ime svih nas kad kažem
da me zanima, hoću reći, sve nas zanima...
Čemu sve ovo, jebote?
Pa, reći ću vam.
Smatrajte se sastojcima u konceptu degustiranja.
Što? -U konceptu kušanja.
Figurativno rečeno.
Mislim da je to najbolje tako opisati.
Ali ništa od ovoga ne bi smjelo iznenaditi većinu vas.
Gđice Bloom.
Lillian, ako smijem, moja cijenjena rana zagovornica,
zna koliko je naštetila jako mnogim životnim primanjima.
Ne, ne, ne. Samo malo, Chefe.
Ne, ne, ne. Ne, vi ne govorite.
Žao mi je, Chefe.
Pristali ste na intervju
s Lillian Bloom. -Što? Što?
I taj intervju je stvorio ovaj restoran. -Omogućujete joj opačine.
Omogućujete joj opačine.
Podupirete je.
Tetošite je.
Još raspadnute emulzije, madam.
Oduševilo vas je što sam vas pozvao porukom da dođete večeras.
Što čeznem za vašom nazočnošću.
Ego vam se nahranio.
Ali to se može očekivati. I, ne, i meni ste nahranili ego.
Deset minuta, gđice Mills.
Molim vas. Moj muž mora u bolnicu.
Dobro mi je. Samo mi pustite suprugu.
Moji odani stalni gosti.
Koliko puta ste ovdje jeli kroz proteklih pet godina?
Ne znam. Šest-sedam? -Mislim da je više od toga, Dick.
Jedanaest. Jedanaest puta.
Većina se smatra blagoslovljenima ako ovdje jedu samo jedanput.
G. Leibrandt, lijepo molim da navedete naziv jednog jela iz prethodne prilike.
Jedanaest puta ste brodom došli ovamo,
gdje baš svaki put predstavimo svako jelo.
Kažemo vam točno čime vas hranimo.
Molim, kažite mi jedno jelo iz prethodne prilike.
Ili one prije nje.
Jedno. Molim vas.
Bakalar.
Što?
Bakalar.
Nije bio bakalar, magare jedno.
Nego plosnatica.
Rijetka, jebeno pjegava plosnatica.
Zar je to bitno?
Bitno je plosnatici, gđo Leibrandt.
I umjetniku čiji se rad pretvara u govna u vašoj utrobi.
Dopustio sam da moj rad dosegne cjenovni razred
gdje mu samo klasa ljudi u ovoj sali može pristupiti.
I nasamaren sam da nastojim zadovoljiti ljude koje se nikad ne može zadovoljiti.
Počev od nje.
Ali to je naša kultura, zar ne?
A moj restoran je dio problema.
Kažete da je to vaš restoran.
Ali ako ćemo večeras biti iskreni,
nije.
Imate pravo. Doug Verrick je moj anđeo ulagač.
Vlasnik je ovog otoka i ovog restorana.
A budući da je Hawthorn moj cjelokupan život,
morao bih reći da je Doug Verrick vlasnik mene.
Osim što je sada sve malo kompliciranije, i ja sam vlasnik Douga Verricka.
O, Isuse. -Bože moj.
Pas mater. -Hej, hej. Kako se ovo prekida?
Ne. -Okej? Molim te, prekini.
Jebeno reci kako se prekida. Prekinut ćemo, okej?
Nema prekida. -Očito imamo novac.
Samo reci koliko i dat ćemo ti!
Samo reci jebeni broj, stari!
Ne.
Ne treba mi vaš novac.
Održavao te kroz COVID, pizdo!
Da, je.
I doveo je moj meni u pitanje.
Čak je tražio zamjene,
usprkos činjenici da u Hawthornu zamjena nema!
Pali anđeo, molim.
Ne!
Ne, ne!
Što, kvragu?
Ne. -Slušajte.
Ovo je jebeno... -Kažem, slušajte.
Ne! Juliane!
Ovo je jebeno suludo. -Kažem, slušajte.
Ne...
Slušajte.
Ne, ne. Jebeno suludo. -Kažem, slušajte. Slušajte!
Da.
Čujete li?
I...
On potone, i
tiho je.
Čujete li to?
Čujete li tu tišinu? Slušajte, čujete li je?
Ta tišina znači
da sam slobodan.
Vrijeme je isteklo, gđice Mills.
Chef će sad razgovarati s vama u uredu.
Uđite.
Donijeli ste odluku?
Jesam.
I što ste odlučili?
Da ste imali pravo.
Ne bih smjela biti tu.
I to kažem s poštovanjem, jer sam sigurna da ste posve briljantni,
ali sve ovo
nije namijenjeno meni.
Niste sigurni da sam briljantan, pa ne govorite to. Lažno je.
Dobro.
Nisam sigurna da ste briljantni.
Očekivao sam više.
Idite u kurac.
Očito ću morati odlučiti umjesto vas.
Mjesto vam je tu, uz vlastitu pasminu.
A koja je to pasmina?
Ona koja lopata balegu.
Mislite da nisam shvatio?
Prepoznajem kolegicu iz uslužne branše kad je vidim.
G. Leibrandt. Odakle ga poznajete?
Cijele večeri pogledavate u njega.
Pa, mislim da znate.
Ne, ne znam.
Dakle, platio je iskustvo.
A shvaćam, kao pružatelj usluga kolegici pružateljici usluga,
da vas nije lako uzdrmati.
Dakle, kako vas je uzdrmao?
Nije me uzdrmao... -Margot.
Kazao mi je da se slažem sa svime što kaže i gledam ga u oči dok drka.
Opa. Konkretno.
Ne baš.
Prilično neoriginalno.
Uzdrmalo me to
što mi je kazao da mu govorim da je dobar čovjek i da sam ja njegova kći
i da me voli i da ga volim i...
Dakle, romantičar je.
Ne, ne trebaju mi tančine.
Znate, znam što je loš klijent.
Da.
Uživate li u pružanju svojih usluga?
Da.
Barem sam nekada.
Uživate li vi u pružanju svojih?
Nekada jesam,
ali ne pamtim kad sam imao želju kuhati za nekoga.
A čovjek se uželi tog osjećaja.
Dođite sa mnom.
Svi su jako potišteni!
Dame i gospodo, za naše iduće jelo,
izađimo na večernji zrak!
Dođite! Idemo van!
Molim vas. -Dođite. Svi van.
Ako nađemo brod, bježimo.
I stalni gosti. Dođite.
Molim vas, za Chefom.
Chefe, rado bih kratko razgovarao s vama, Chefe.
Dođite! -Izvolite, molim.
Najprije gosti.
Richarde.
Za mnom.
Na spokojni noćni zrak.
Ne bojte se.
Nemate se čega bojati.
Možda imaju neki pomoćni brod, da odemo.
Kamo?
Što? -Da odemo kamo?
O čemu ti to, jebote, buraz?
Mrtvi smo. -U redu je.
Ne, večeras umiremo. Da. -Da, tako je. Da.
Naše sljedeće jelo predstavlja sous-chef Katherine Keller.
Dobra večer svima.
Prije tri godine Julian Slowik me pokušao pojebati.
Odbila sam njegove nasrtaje.
Za tjedan dana je pokušao opet.
I opet sam ga odbila.
Ali nije mi dao otkaz.
Ne.
Zadržao me u svojoj kuhinji i odbijao pogledati u oči
ili mi se izravno obratiti daljnjih osam mjeseci.
On to može.
Jer on je zvijezda.
On je Glavni.
Naše sljedeće jelo zove se Ludost Glavnoga.
Žao mi je.
Jebote.
Našim muškim gostima
sada nudimo priliku za bijeg.
Dobit ćete četrdeset pet sekundi prednosti,
nakon čega će vas članovi mog osoblja pokušati uloviti.
Ako vas ulove...
Okej.
Četrdeset pet sekundi počinje sad.
Drži ovo. -Što?
Oprosti. Daj. Znaš da sam odvratan.
Predivna si kritičarka.
Poslat ću pomoć. Smjesta.
I vi.
Pustit ću vas na miru.
Biste li ušle sa mnom?
Postaje prohladno.
Evo, ovuda.
Okej.
Dođite.
Kreni!
ŠESTO JELO
LUDOST GLAVNOGA
rak iz Dungenessa, fermentirana sirutka, suha morska salata, umeboshi, kelp
Hvala vam. -Hvala vam.
Ovo je fantastično.
Trpkost umeboshija
i valovi fermentacije.
Bogato je, no i čisto.
Slasno je.
Da, pa, svojedobno bi mi to puno značilo, gđice Bloom.
Jako je dobro.
Da, stvarno je dobro.
Znate, meni je vrh taj emođi.
Umeboshi.
-Umeboshi.
Ovo je jako dobro.
Vrlo ste daroviti. -Hvala vam.
Obično ne volim pjenu, ali...
Jebote, ne trči uz mene, buraz!
Ne, ti trčiš uz mene!
Šuma je jebeno velika! Odjebi!
Miči se od mene! -Odjebi, buraz!
U kurac.
Bože moj.
Da, da.
Dakle.
Poznaješ moga muža.
Da.
Tako je.
Dobro.
Smiješ nam reći.
Zar zbilja svi večeras umiremo?
Ne funkcionira ako preživite.
Što ne funkcionira? -Meni.
Zbog čega?
Nužan mu je svršetak koji
sve konceptualno poveže.
Inače je samo ukusno i koga briga.
Zbilja, trebala bi imati svoj lokal. Zar ne? I mogu ti pomoći oko toga.
Uvjerena sam, gđice Bloom. -Mogu. Mogu.
Samo bismo morali porazgovarati o, znaš...
O tom umiranju.
Moj prijedlog je bio da svi umru, zapravo.
Jako se ponosim time.
Je li tko za vino? Jebi ga. -Da, molim.
Hvala vam.
Iskočila je, čuo sam.
U kurac!
Poseban zalogaj za posljednjeg ulovljenog gosta.
Igrica na temu jajeta Passard uz creme fraîche i javor.
Dobar tek. -Hvala.
Nije da vas imalo boli kurac za to,
ali ne zovem se Margot.
Nego Erin.
I iz Brocktona u Massachusettsu sam,
pa eto i toga.
Zabava je završila.
Dođite, gospodo.
Sretan povratak. -Što ste dobile?
Gospodine? Molim.
Ispričavam se, pardon. Uzet ću to. Hvala.
Gđice Bloom. Molim.
Dopustite mi. Ne, u redu je. U redu je.
Evo.
O, Bože.
Kako si prošao vani?
Prošao sam sjajno. Rasturio sam.
Jedini sam uspio pobjeći.
Oprosti. Jebeni sam promašaj.
Ništa zato.
Okradala sam te.
Znam.
Znam da znaš.
Napisao sam negativnu preporuku za Sony.
Znam. Stavio si me u CC.
Narode,
nažalost, naš meni ne može nastaviti prema planu
dok ne zatvorimo jedno nerazriješeno pitanje.
Vas.
Mene?
Vas.
Kažite mi zašto ste tu.
Znate, jer sam htio... -Najprije progutajte.
Htio sam doživjeti vašu hranu, Chefe.
I što vam je bilo rečeno?
Što vam je bilo unaprijed rečeno?
Rekli ste mi da će to biti najbolji ikada stvoreni meni.
Točno, i? I?
I...
Da će svi umrijeti.
Svi će umrijeti.
Imali ste družicu.
Mislim da se sjećam da ste imali družicu.
Ne mladu ženu koja je tu večeras.
Dakle, što je bilo s njom? S vašom družicom?
Ostavila me je, Chefe.
Pa ste doveli Margot.
Zašto?
Jer ne nudite mjesta za jednu osobu.
Dakle, angažirali ste je znajući da će ona umrijeti.
Da. -Govno jedno samoživo!
Ubit ću te, Tylere!
Smirite se.
Ne možete je kriviti, zar ne?
Osam mjeseci sam vodio prepisku s vama.
Dao sam vam, Tylere, pristup našem svijetu.
I zakleo vas na tajnost.
Što mislite, zbog čega?
Htjeli ste da dođem jer... -Zašto? Zašto?
Rekli ste da znam puno o hrani.
Tako je. Niste poput ostalih, zar ne?
Hoću reći, znate što je Pacojet. -Da.
Znali ste što je bergamot. -Da.
Prepoznao sam okus. -Da, znam, ali prepoznali ste ga.
Razabrali ga. -Točno.
To me zadivilo.
Zbilja? -Da, da.
Hoću reći, kuhar ste.
Kuharima je mjesto u kuhinji.
Zar ne?
Da, Chefe!
Da.
Dođite sa mnom. -Zbilja?
Ja? Zbilja?
Da, da, da. Imam nešto za vas.
Okej.
Dođite ovamo. To je kod Else.
To je kuta za chefa.
Hawthorn časti.
Opa.
Lijepo. -Hvala vam.
Izgledate čudesno. Ne izgleda li čudesno, Margot?
Ne izgleda li dobro? -Da, Chefe!
Mladi gospon ljepotan.
Personalizirat ću vam kutu.
T, Y,
L, E,
R.
Hvala vam.
Ponosim se vama. -Hvala vam, Chefe.
Tylere, sada kuhajte.
Što?
Kuhajte.
Kuhar ste. Zato kuhajte. -Ne znam mogu li tu.
Kuhajte. Kuhajte. -Sada? Ne znam...
Kuhajte! Izvolite sada.
Što vam treba? Imamo sve.
Molim, promotrite demonstraciju. -Ne bojte se. Što hoćete?
Molim, promotrite demonstraciju. -Dođite svi ovamo.
Molim vas. -Tyler demonstrira kulinarsku stručnost.
Molim, promotrite demonstraciju. -Svi, molim.
Dođite ovamo. Dođite bliže.
Što vam treba?
Poriluk. -Dajte kuharu poriluk. Poriluk.
Ovo vam je radno mjesto. Što još?
Cr...
“Sr”, sranje? Hoćete sranje? -Ne.
Crni luk. -Crni luk za sjajnoga gurmana!
Fenomenalog g. Hranu glavom! -Ispričavam se.
Okupite se svi. Moramo učiti od Tylera.
Ovo je nov način sjeckanja o kome, jao nama, pojma nismo imali.
Što je sljedeće?
Maslac.
Maslac? Maslac. Poriluk i crni luk pirjan u maslacu.
Svjedočim kulinarskoj revoluciji.
Može neka bjelančevina?
Janjetina. -Janjetina!
O, da. Mislim da je gotovo, Chefe.
Mislite da je gotovo? Sigurno? -Aha.
Možda da to zabijete u Pacojet.
Ne.
Opa.
Zapravo je sasvim
loše.
TYLEROVO SRANJE
polusirova janjetina, nejestiv umak od crnog luka i poriluka,
potpun manjak sklada
Zbog vas je naša umjetnost ostala posve lišena otajstva.
To sad uviđate, zar ne?
Oprostite, Chefe.
Dođite ovamo, sinko. Dođite.
Dođite ovamo.
Da, Chefe.
A sada ste i vi slobodni.
Dame i gospodo, ispričao bih se svima vama.
To što ste upravo vidjeli nije izvorno pripadalo večerašnjem meniju.
Stremimo k savršenstvu,
koje, naravno, ne postoji, a teško mi je prihvatiti tu istinu,
pa vas molim da mi oprostite.
Dođite sa mnom.
I time demonstracija završava. Molim, vratite se na mjesta.
Slušajte me.
Na meniju je ostalo još samo jedno slano jelo.
Dakle, trebamo se prirediti za desert.
Za desert je nužna velika bačva koja bi trebala biti tamo u uglu.
Vidite li bačvu?
Ne. Ne vidim. -Kao ni ja.
Jer je moja nemarna kolegica Elsa zaboravila zadužiti nekoga da je donese.
Zato ćete vi, Margot, sada donijeti bačvu.
Ja? -Da. Sjećate se pušnice?
Možda... Ne znam...
Chefe, možda da netko naš... -Margot je sada naša, Elsa.
Zar ne, Margot?
Da. -Da, što?
Da, Chefe.
Elsa, dajte joj ključ pušnice.
Da, Chefe.
Krenite.
Krenite!
Ispričavam se.
Oprostite, Chefe.
Gospodine Slowik.
Bok.
Kako je?
Pa, čujte...
Ja bih zapravo...
Samo hoću reći jer...
Čujte, ne bih htio zvučati, ono, jako umišljeno i to,
ali jednostavno mi to baš i nije fer.
Možda.
Ako...
Zanima li vas zašto vas se kažnjava?
Jasno.
Gledao sam film po imenu Zovem doktora Sunce i nije mi se svidio.
Čekajte, pardon?
Bila je nedjelja.
Moj jedini slobodni dan već mjesecima.
Najdragocjeniji dan. Dan kad sam smio živjeti.
A pogledao sam film Zovem doktora Sunce sâm u kinu.
Ali, čujte, nisam ga režirao. Samo sam glumio u njemu.
Uspomena na vaše lice u tom filmu
sad kad vas opet vidim progoni me.
Pogoni me.
Što se dogodi umjetniku kad izgubi svrhu?
To bude bijedno.
Ne, imate pravo.
A što je s njom?
Gdje ste se školovali?
Na Brownu.
Studentski zajam?
Ne.
Žao mi je. Umrijet ćete.
Pička ti materina.
Zbilja?
Nitko ne smije u Chefovu kuću.
Misliš li da si posebna?
Prekršila si to pravilo.
Brinem se za klijente da se Chef može brinuti za meni.
Naporna si otkako si stigla.
Žao mi je.
Samo, ako smijem pitati...
Zašto si voljna umrijeti za njega?
Nećeš me zamijeniti.
Zamijeniti tebe?
Vjeruj mi, nemam...
Ne, ne. Ne!
Stani!
Dosta!
Nije mi rekao za bačvu.
Nisam zaboravila.
Bože moj!
U Tantalusu, chef daje posljednju riječ kulinarstva
Piše LILLIAN BLOOM
HAMBURGER HOWIE'S ZAPOSLENIK MJESECA
Poljubi kuhara
Bože moj.
Halo?
Sretan rođendan, dragi Bryce
Tebi želimo mi
Rekao si im da mi je rođendan?
Činilo mi se smiješno pred oko tri sata.
Hvala ti.
Pa, ostavite je tamo
i sjednite.
Hoću da nešto shvatite, Margot.
Ja sam monstrum.
Ne, bio sam monstrum.
I kurva.
Ali sve što večeras radim je čisto.
Lišeno ega.
I bol mi je napokon gotovo prošla.
Chefove šake.
Azbestne šake.
Mogu odnijeti lijevano željezo
iz vruće pećnice do vašeg stola bez bilo kakve zaštite.
Više mi se ne može nauditi, Margot.
Kako je rekao dr. King: “Znamo iz bolnog iskustva”
“da tlačitelj nikada svojevoljno ne daje slobodu.”
“Potlačeni je moraju zahtijevati.”
Citirao je Martina Luthera Kinga?
Da. -Tako je.
Što?
Vidim da si pronašla naš radioprijemnik.
Smjesta raščistite salu!
To je brod.
Nekog si pozvala?
To je brod. -To je brod.
Što? Što to radite?
Polako! Polako! -Koji kurac mu radite!
Buraz, lakše s tim!
Čvrsto, čvrsto, čvrsto.
Dobro.
Htjet ćete ga zamoliti za pomoć.
Ne, ne, ne. -Čak kumiti.
To ne bi bilo mudro. Ne može vam pomoći.
Postavite si dva pitanja.
Prvo, hoćete li zaista biti odgovorni za smrt nedužnoga.
I drugo, upitajte se zašto se čitave ove večeri
niste jače trudili uzvratiti?
Pobjeći odavde? Ruku na srce, vjerojatno ste mogli.
Eto teme za razmišljanje.
Dobra večer, službeniče. Možemo li vam pomoći?
Prijavljeno mi je remećenje.
Ovdje?
Kakvo remećenje?
Neko nasilno.
Vi ste vlasnik? -Glavni sam chef.
Vlasništvo se nedavno promijenilo, ali to je druga priča.
Nego, ne bih bio nepristojan, ali, kako vidite, usred služenja smo.
Je li netko od vas večeras pozvao u pomoć kratkovalnim?
Nemamo naviku služiti gostima kratkovalne primopredajnike uz obrok.
Hej.
Jeste li vi...
Da, da, da. Jesam.
Opa. Veliki sam obožavatelj.
Hvala vam.
Hoćete li njegov autogram?
Da vas ne gnjavim.
Ne, ne, ne. Ne biste me gnjavili.
Ma samo nemam...
Ne, imamo penkalu.
Idemo.
Da.
Hvala vam.
Kako se zovete? -Dale.
Dale. Kako je, Dale?
Bok.
Sjajni ste.
Supruga i ja obožavamo onaj...
Kako se zove? U kome glumite kirurga?
Da.
Zovem doktora Sunce.
Da! Da, sjajan film.
Izvolite.
Najljepša vam hvala.
Okej.
Pa, oprostite još jednom na gnjavaži.
Idem ja sada.
Za sve što radite, stari, kad god.
Pa, hvala vam na službi.
POMOZITE NAM
Ruke na glavu! Svi! Smjesta!
Ne, ne. Šalite se.
-Ne šalim se, gospodine.
Dajte, očito je neki nesporazum.
Pomozite nam!
Da! Da! -Hoće nas pobiti!
Natrag na mjesta! Svi! Smjesta natrag na mjesta!
Jebeni je luđak!
Natrag u stolicu, smjesta.
Tišina! Svi natrag gdje ste bili.
Sjedajte. Smjesta!
Tiho!
On je! On je! -On!
Svi! -Hoće nas pobiti!
Ne govorite!
Vi.
Na koljena i ruke na glavu. Smjesta.
To!
Hvala vam!
Najebao si!
To, to, to!
Bože moj!
I sva ova govna su s njim. Čuvajte se.
Smirite se. -Idi u kurac!
Ostanite mirni. -Idi u kurac!
Ne mičite se dok ne kažem.
Nema micanja!
Ne, ne! -Što to radite?
Hej, hej, hej.
Njega, njega, njega! -Ne!
Hvala vam, Dale. Hvala vam.
Svaka čast.
Dakle, u kuhinji svi radimo zajedno ili ništa ne radi.
Radimo timski.
Ti...
Margot iz Nebraske.
Ti si iznevjerila našu svetu sponu povjerenja.
I pokazala si da ti je umijeće aljkavo.
Prevario sam se.
Ti jedeš. Ti uzimaš.
Kao svi ostali.
Završno jelo! Služenje za pet!
Da, Chefe!
Ne sviđa mi se vaša hrana.
Što ste rekli?
Kažem da mi se ne sviđa vaša hrana
i htjela bih je vratiti.
Žao mi je što to čujem.
Što vam se ne sviđa kod moje hrane?
Za početak,
oduzeli ste radost jedenju.
Svako večeras posluženo jelo bilo je nekakva intelektualna zadaća
umjesto nečeg uz što bi se htjelo sjesti i uživati.
Dok jedem vašu hranu, ima okus kao da je spravljena bez ljubavi.
Ma koješta. Mi uvijek kuhamo s ljubavlju.
Zar ne? -Da, Chefe!
Svi znaju da je ljubav najvažniji sastojak.
Onda se zavaravate.
Dajte, Chefe. Mislila sam da je ovo večer za teške istine.
Ovo je jedna. Vi kuhate s opsesijom, a ne ljubavlju.
Čak i vruća jela su vam hladna.
Vi ste chef.
Jedina svrha na svijetu vam je služiti ljudima hranu
koja će im se zaista svidjeti, i to ne uspijevate.
Ne uspijevate.
I dosadili se mi.
A najgore je to
što sam i dalje jebeno gladna.
I dalje ste gladni?
Da, jesam.
Koliko gladni?
Skapavam.
Dobro, čega ste gladni?
Što imate?
Sve.
Znate što bih baš voljela?
Kažite.
Cheeseburger.
Da, možemo spraviti cheeseburger.
Pravi cheeseburger.
Ne otmjeno, dekonstruirano avant sranje.
Pravi cheeseburger.
Pa, spravit ću vrlo dobar, vrlo tradicionalan cheeseburger.
Mislim da ne možete.
Imat ćete dojam da jedete prvi cheeseburger koji ste u životu pojeli.
Onaj jeftini koji su vaši roditelji jedva mogli platiti.
Pokažite mi. -Kakav volite?
Srednje pečen. S američkim sirom.
Američki sir je najbolji sir za cheeseburger,
jer ne puca pri rastapanju.
Koliko će to koštati?
9,95 dolara.
Uz to ide pomfrit?
Nielse. -Da, Chefe?
Friteza još radi? -Da, Chefe.
Spiralno rezani ili ravni?
E to
je cheeseburger.
Da.
To je doista cheeseburger.
Nažalost, oči su mi bile malo veće od želuca.
Pa, shvaćam.
Mogu li dobiti ostatak za van?
Trenutak, molim.
DOPUNSKO JELO: CHEESEBURGER
samo dobro spravljen cheeseburger
Jedan cheeseburger za van.
I poklon-vrećica.
Hvala vam na objedovanju na Hawthornu.
Hvala vama
na svemu.
Prije našeg završnog jela tu je pitanje računa.
Ne primamo napojnice, pa je nagrada uključena u cijenu.
I, molim, uživajte u poklon-vrećicama.
Unutra ima krasota.
Brošura s našim ovdašnjim dobavljačima,
nešto domaćih štapića žitarica,
po jedan prst Douga Verricka
i primjerak večerašnjeg menija.
Ne, ne.
Revija časti.
Rekao sam ti da nećeš otići.
Dakle, ponovno, hvala vam na večerašnjem objedovanju s nama.
Vi predstavljate propast moga umijeća
i moga života,
i sada možete biti dio toga.
Dio onoga što je, nadam se, moje remek-djelo.
A sad, naše završno jelo za desert poigrava se klasikom utješne hrane.
S'moreom.
Najuvredljivijim ikad smišljenim nasrtajem na ljudsko nepce.
Čokolada neetična podrijetla i želatinizirana šećerna voda
zarobljeni u krekeru od grahama industrijske razine.
Predstavlja sve što ne valja s nama, no podsjeća nas na nevinost.
Na djetinjstvo.
Na mamu i tatu.
Ali tu jebenu monstruoznost naposljetku preobrazi vatra.
O, Bože.
Pročišćenje plamena.
On nas hrani, grije,
iznova osmišljava, kuje
i uništava.
Moramo prigrliti plamen.
Isuse Bože, jebemu! Molim te.
Moramo se pročistiti.
Postati čisti.
Kao mučenici
ili heretici.
Možemo se podvrgnuti
i iznova stvoriti.
Hvala vam.
Volim vas sve!
Volimo vas, Chefe!
sljezov žele, čokolada, kreker od grahama, klijenti, osoblje, restoran
MENI
PREVEO VLADIMIR CVETKOVIĆ SEVER
Preuzeto sa www.titlovi.com