www.titlovi.com
M E N I
Prevod: Admir Destani (Dartanjan)
Draga, ne puši. Ubiće ti nepca.
Bar će mi nepca umreti srećna.
Margo, večeras je važno veče, u redu?
Profili ukusa su vrlo delikatni.
Kada pušiš uništavaš svoju sposobnost da ih ceniš. -Ma, daj!
Molim te.
Dobro. Isuse. -Hvala.
Bogu hvala.
Hoće li svi stati? -Lagano. Ukupno dvanaest klijenata.
Po noći? Kako ostvaruju profit?
Naplaćuju 1.250$ po osobi. Eto kako. - Zajebavaš me?
Jedemo li roleks? - Ne kvarimo pričajući o ceni.
Prepustimo se samo magiji.
Ti plaćaš.
Nije loše. -Hvala, tebra. -Zaslužuješ ovo.
Beti će morati da ispegla ovo sa računovodstvom.
Nija čak ni poslovna večera. -Pravi smo kreteni.
Sjajno. Degustatori.
Napiće se pre predjela. -Zdravo, narode.
Sranje.
Jebem ti sve!
Lilijan Blum. O, Bože! -Ko je Lilijan Blum?
Gastro kritičar za "Savoar". Praktično je otkrila Slovika.
Večeras će i zvanično biti ludnica.
Ukrcavanje za Hotorn!
Hotorn! Ukrcavanje!
Dame i gospodo, smestite se
za kratku vožnju do ostrva Hotorn.
Hvala vam. -Ahoj, družino!
Nadajmo se sigurnoj plovidbi. -Da, gospodine.
Brodske fore. -Da, brodske.
Na brodu smo.
Imamo poznatu ličnost na brodu. -Faca je stigla.
Teško da je više poznat, nisu ovo '90-te. -I dalje je faca.
Bože. Gle, gle.
Zar ne bi trebalo da držiš podalje gnjavatore? -Niko te nije gnjavio.
Gledala sam sve njegove filmove kao mala.
Navodno je veliki gurman. Bar on to tako misli.
Šef Slovik vam želi dobrodošlicu
sa sirovom ostrigom u emulziji minjoneta
sa limunovim kavijarom i listom ostrige. Prijatno. -Divno. Hvala.
Jedan od njegovih specijaliteta.
Biseri od limuna se prave od alignata.
Alginat je... -To su alge. Daj.
Aha, da. Morsko smeće. -Nije...
Ukusno.
O, Bože! Smešno je.
Smešno koliko je dobro.
Dobro je, mada više volim ostrige.
Ne. Čar je u balansu sastojaka.
Osećaj minjoneta u ustima. -Ne govori to.
Prekasno. Osećaj u ustima.
Kao da sam na maturskoj. -Je l'? Nisam išao na matursko.
Što?
Zato što su me sve kul devojke kao ti odbile.
Jadničak.
Jebeš te kučke. -Brajs. -Dobrodošli.
Dobrodošli, g. Lorimer.
Zdravo. Felisiti Lin. -Dobro veče.
I Damjan Garsija. -Džordž Dijaz.
Dala si moje pravo ime? -Naravno da sam dala.
A paparaci? -Drago nam je što ste došli.
Paparaci? Na ostrvu smo.
Dobrodošli na Hotorn.
G. Ledford i gđica Vestervelt?
Ne, izvinite...To nije...
Došlo je do promene plana, gđice Vestervelt nije...
Ovo je gđica... -Margo.
Zdravo. Drago mi je.
Margo. Dobrodošli.
Nastojaćemo da vam veče bude što ugodnije.
Hvala vam. -Ovuda.
Stvarno mi je žao. Bilo je neprijatno. Nisam hteo...
U redu je. Bez brige.
Izvini.
Gospodine i gospođo Lajbrant. Dobrodošli.
Mi bismo pravo u restoran, ako ne zamerate.
Videli smo turu nebrojeno puta. -Istina.
Moji cenjeni gosti mogu da nastave konverzaciju ovamo.
Hvala. Za mnom, moliću.
Ovaj, na čemu sada radite? -Hvala što pitaš.
Vidiš, i dalje me prepoznaju. Prelazim u voditeljske vode.
Radim ono što volim.
Hotorn obuhvata 5 hektara šume i pašnjaka.
Okruženi smo prostranim morem. -To da.
Upravo sada, lovimo školjke. Ješće te ih večeras.
Izađite. O, sranje!
Lovi jače, druže! Crkosmo od gladi!
Sviđa mi se što mu ovo dođe kao biom kulinarskih ideja.
Da, kao da je spa centar.
Ne, više mi se biom sviđa. -Bim je bolji, lepo kažeš.
Stižemo do kampa planine Proseravanje.
Ovo je ludilo.
Pomiriši ovo.
Bićemo gladni. -Ja mogu vola da pojedem.
Volim ovo. A i dobar sam drugar sa šefom.
Naša sušnica je u nordijskom maniru.
Koristimo meso samo krava muzara
koje zatim odstoji 152 dana za opuštanje proteinskih niti.
Smemo da uđemo? -Čitao sam o ovome na internetu.
Mogu da pogledam? -Korejski roštilj.
Ali ne dirajte proteine. Nisu još zreli.
Šta će se desiti ako ih poslužite 153. dana?
Nastane pakao ili...
Pretpostavljam da bi bakterija ušla
u krvotok unosioca i širila kičmenim pršljenovima
nakon čega bi ta osoba bila onesposobljena,
i ubrzo umrla nakon toga.
Dakle, da, nastao bi pakao.
Sreća pa smo profesionalci.
Radio bih za nju.
Ovde živimo.
Ček, stvarno svi živite ovde?
Svi. Osim šefa.
U duhu zajedništva, zar ne? -Ne, g. Feldman.
Mnogo je više od toga.
Ovde smo porodica. Svaki dan započinje u pet izjutra, uz pet sati priprema.
Mi žanjemo. Mi fermentišemo.
Mi koljemo. Mi mariniramo.
Mi otapamo. Mi sferifikujemo. Mi želatiniziramo.
"Želatiniziraju"? -Da, želatiniziramo.
Večera obično traje 4 sata i 25 minuta.
Dan se završava posle dva ujutru.
Te je najbolje da živimo ovde. -Da li nekad izgorite?
"Izgorimo?" -Da, izvinite.
Tipa, umorni od toga što radite jedno te isto?
Šef se pridržava najviših standarda, kao i mi.
I kada nešto izgorimo, to ja sa ciljem da bude ukusnije.
A sad, ko je gladan?
Ima li hrane na vidiku? -Klopa sa broda kao večera.
Elsa. Oprostite.
Zdravo. Ko živi tamo?
Šef. -Možemo da pogledamo?
Čak i nama nije dozvoljen ulaz u šefovu kolibu, g. Ledford.
Hajde.
Ne smemo da uznemiravamo Njegovo carsko veličanstvo.
U pravom trenutku da objavimo na mrežama.
Da? Izbacićeš najbolja mesta?
Rezervišem samo najbolje. -Na moje ime.
Zdravo, opet. -Gospodo, parfe?
Kakav pogled. Hoćeš da se slikaš?
Zameni mesto sa mnom.
Gospođice... -Mils.
Sedećete na mestu gđice Vestervelt.
Imaćeš bolji pogled.
Ne treba mi bolji pogled.
Gledaću u pravcu kuhinje. -Hvala!
Počinjemo sa rozeom.
Slobodno gledajte kuvare dok stvaraju.
Ali, molimo vas, ne slikajte jela.
Šef je čvrstog ubeđenja da lepota njegovog spremanja
leži u njegovoj kratkotrajnoj prirodi. -Ovo se ne propušta.
Da li to pravite sa pacojetom? -Tačno tako.
Pacojet može da proizvede praškastu teksturu, sličnu snegu.
Vao. -Da, imam jedan.
Znate znanje, gospodine Ledford.
Znate mi prezime? -Volimo da znamo ko večera sa nama.
Da nije šef tu negde? Popričao bih sa njim.
Zašto ne sednete?
Uskoro poslužujemo. -U redu. Hvala.
Još Lambruska, madam? -Kakvo oko za detalje!
Još je znao moje prezime. -Čudi me da ga nisi pitao za njegovo.
Šta sad.
Eno ga.
Jebote. Gleda u mene?
AMUZ BUŠ
Bezukusno? Nazivaš to bezukusnim? -Pa kad jeste takvo.
Voliš zimu, zar ne? -Pa i ne baš.
Ovde imamo kompresovani i kiseli krastavac dinju,
mlečni sneg i nagorelu čipku. -Hvala. -Prijatno.
Ta aktuelna pomama za snegom.
Preraslo je u kugu na koju niko nije imun.
Osećaš li malo jaretine? Na kraju. Malo dete.
Rekla je mleko. Pitam se.
Nije rekla kakve vrste. -Tačno, nije.
Želim da čujem tvoju ideju,
ali prvo želim da ti se zahvalim na poslednje dve godine.
Ova prilika je bila...
Najbolja u tvom životu?
Neka ih bude mnogo više. -Držim oproštajnu zdravicu.
Pusti me da to uradim. -Nećeš nigde. -Hoću.
Počinjem novi posao. -Bože! -Mama mi je našla posao u Soniju.
Najavila sam ti to odavno. Izvoli moj službeni.
Firmina kreditna kartica. -Šta to radiš?
Evo i ključeva od tvoje kuće u L.A-ju.
Nemam džepove. -Tvog stana u Nju Jorku,
i tvog drugog stana za koji tvoja žena ne zna.
Kako je Amanda?
Pričaćemo o našim privatnim životima?
Kao bliski smo? -Ni meni se to ne radi.
Ali, trebalo bi. -Zar moramo?
E pa, nije dobro, Brajse. Loše ide meni i Amandi.
Tvojom krivicom? -Jok, njenom. Terala me je da joj muvam koleginicu.
Naravno da sam ja kriv, buraz. Seronja sam.
Barem imamo posao. -I lovu. -Za posao i lovu.
Jadni smo, zar ne? -Neka nas neko ubije.
Au, hoću da živim u ovome.
Znači, ne smeta ti što nisam zagrejana za ovo kao ti?
Nikakav problem. U društvu sam najbolje devojke ovde.
Kakva je priča sa hranom?
Ne znam. Znaš kako neki idolizuju sportiste, muzičare, slikare i koga ne?
E pa, ti ljudi su debili. Nije bitno šta rade.
Igraju se naduvanim loptama, ukuleleima i sranjima. Šefovi kuhinja...
oni se igraju sa sirovinama samog života.
I same smrti.
Gledao sam svaku epizodu "Šefovog stola" više puta.
Gledao sam Slovika dvadeset puta.
Gledao sam kako objašnjava tačan trenutak u kom je zelena jagoda nezrela.
Gledao sam ga kako poslužuje sirovu školjku pri njenom poslednjem trzaju mišića.
To je umetnost na ivici ambisa...
a tamo i Bog ordinira. Ista stvar. -Lepo si to sročio, Tajlere.
Ne zezaj. -Ozbiljno ti kažem.
Počinjem da razumem.
Stvarno? -Da, pomalo.
PRVO JELO
Dobro. -Da, šefe.
Dobro veče. -Dobro veče.
Dobrodošli u Hotorn.
Ja sam Džulijan Slovik, i večeras će nam biti zadovoljstvo da vas nahranimo.
Diže se zavesa. -Tokom narednih nekoliko sati,
unosićete masti,
so, šećer, protein,
bakteriju, gljive, razne biljke i životinje,
i, ponekad, čitave ekosisteme.
No, preklinjem vas jednu stvar. Samo jednu.
Nemojte jesti.
On to ozbiljno? -Okusite.
Gustirajte. Uživajte.
Razmotrite svaki zalogaj koji stavljate u usta.
Budite svesni. Ali nemojte jesti.
Naš meni je previše dragocen za to.
Osvrnite se oko sebe.
Evo nas na ovom ostrvu.
Prihvatite. Prihvatite sve to.
I oprostite.
S tim u vidu... hrana!
Da. Donesite je.
Stižu.
Vao! Marširaju.
Naše prvo jelo se zove "Ostrvo".
Na tanjiru su vam biljke sa čitavog ostrva,
postavljene na kamenju sa obale,
prelivene blago smrznutom, filtriranom morskom vodom
koja će aromatizovati jelo dok se topi.
To je onaj lik pecao... -Oprostite?
Izvinite, šefe.
Sve je u savršenom redu. Da, to su te iste školjke.
Evo šta treba da zapamtite u vezi ovog jela.
Mi, ljudi na ostrvu, nismo bitni.
Ostrvo i hranljive materije koje pruža
postoje u svom najsavršenijem stanju bez nas da ih beremo,
manipulišemo njima ili varimo.
Ono što se odigrava u ovoj prostoriji je beznačajno
naspram onog što se odigrava u prirodi.
U zemlji, u vodi, u vazduhu.
Mi smo uplašena nanosekunda.
Priroda je večna.
Prijatno.
Kakva vesela misao.
Ti to plačeš?
Ganulo me je. Sve je tako lepo.
Previše lepo da bi se jelo.
Znaš, najbolji restoran u mom gradu...
Misliš da je šef ljut na mene? Zbog onog sa školjkama?
Ne moraš da ga zoveš "šef". Verovatno ne zna ni da postojiš.
Želim da mu se...
Svidiš? -Da, u neku ruku. -Ti si mušterija, Tajlere.
Plaćaš da te on uslužuje. Nebitno je da li mu se dopadaš.
Tako je. Čekaj, šta to znači? -Ništa, ništa.
Opusti se. Jedi taj kamen.
A za vrhunski užitak, od naših prijatelja iz "Karolina Mori",
Chassagne-Montrachet, prva berba iz 2014-te.
To nije vinograd, već čokot vinove loze. Magično je.
Mišljenje? Ja mislim da je ovo...
Delimično sjajno. Na momente zadovoljava. -Na momente zadovoljava.
Tanjir vrišti od pretencioznosti.
Sve je postavljeno pincetom. Ali ukusi su tu. Veoma je čisto.
Vrlo talasično.
"Talasično?" -Okeanski.
Talasa je bila iskonski duh mora. -Talasa i Pontus.
Da, da. -Tačno.
Mi jedemo okean. -Mi jedemo okean.
Kakvo je?
Dobro je. -Ne možeš da kažeš samo to u emisiji.
Moraš da preuveličavaš.
Ubi u pojam, zaboga. Nije to nikakva nauka.
To je obična emisija o kulinarstvu. -Demonstriraj.
Hajde, prodaj mi je. -Dobro, odemo u Italiju.
Nosim kapri pantalone, vozim zelenu vespu,
odemo do Đuzepove farme sira.
Jedem sir, a onda krupan kadar na mene.
Zatvorim oči, odglumim orgazam, pa odemo u Južnu Afriku.
Zatim, možda, natuknemo kako je rasizam loš,
tandara mandara, eto Emija. -To je to? -Mogu sada da jedem?
To ćeš predložiti striming platformama u ponedeljak?
Da. Manje-više. -To je katastrofa.
A i mislim da ne možeš ući u Južnu Afriku sa krivičnim dosijeom.
Sviđa vam se ovo? -Hrana za vidre? -Da, dobra je.
Ništa bolje od mog šefa kod kuće, Rikarda.
Znate Rikarda. Neverovatan je. -Sjajan.
Šta god. Bar možemo da kažemo da smo bili ovde.
Moj ćale govorio je da kupuješ iskustvo.
Mislim, ovo izgleda kao prigradski pejzaž.
Koji kurac?
Videla sam Perija u "Delorentisu" pre neki dan.
Kako je?
Peri ko Peri.
Hvala.
Tanjiri za pet minuta! -Da, šefe!
DRUGO JELO
Hoće li nastaviti to da radi?
Hleb postoji u različitim oblicima preko 12.000 godina,
naročito među siromašnima.
Brašno i voda. Šta može biti prostije?
Čak i danas, žito predstavlja 65% agrokulture.
Voće i povrće svega 6%.
Seljani stare Grčke su bajati hleb umakali u vino za doručak.
Isus nas je naučio da se molimo preklinjući za hleb nasušni.
Jeste, i uvek je bio, hrana običnog čoveka.
Ali vi, dragi moji gosti, niste obični ljudi.
I zato večeras,
nećete dobiti hleb.
TANJIR BEZ HLEBA nema hleba, pikantni prilozi
Mora da se šali. -Šali se.
Ovo je boli glava. -Ipak se ne šali.
Ne služe hleb u restoranu poznatom po hlebu. Svaka čast.
Šta? -Hvala. -Nije reč o podvali?
Šta? -Sigurno je fora neka.
Ozbiljni su?
U tom duhu, uživajte u pratnji bez pratnje.
"Hleb koji večeras nećete jesti
napravljen je od pšenice koja se zove "red fife",
dizajnirana sa našim partnerima iz projekta Tehačapi Žitarice
posvećenom očuvanju nasleđa žitarice."
Ovo je van svake pameti.
Ovo sranje sa izbacivanjem hleba je stvarno dobro.
Malo je nečuveno, zar ne?
Zločesto je, zapravo.
Uvek je bio svestan hrane kao istoriju društvenih klasa.
Baš kao i ja.
Premda ću reći da ova emulzija izgleda malo napuklo.
Nisam hteo ništa da kažem.
Primetio sam čim su doneli. -Bezlično je, bezlično.
Što je stvarno... Mislim, stvarno...
Stvarno jedan restoran ovakvog renomea ne sme sebi to da dopusti.
O, Bože! Prešao je igricu.
Kako suptilno ubacuje alegorije.
Igra je pogoditi
koja će biti opšta tema celokupnog obroka.
Neće se znati do kraja. -Tebi se ovo sviđa?
Aha. -Doslovno te vređa.
Ne kapiraš. To je koncept.
Znam šta je koncept. -Veruj mi, priča priču.
To čini njegovu hranu uzbudljivom. On nije samo šef, već i pripovedač.
I boli ga dupe za pravila. -Možda sam ograničena,
ali za neka pravila treba da ga boli dupe.
Recimo da ljudima u restoranu daš hranu.
Draga, niko te nikada ne bi nazvao ograničenom.
Ja mesim sebi hleb. -Nisam to znao.
Da. Veoma je rustičnan.
Seoski stil. Sa kvascem.
Koji kvasac koristiš? -Pravim svoj od jabuka.
Naravno da praviš svoj kvasac od jabuka.
Zloćice jedna. -Gđice Blum?
Evo još jedne napukle emulzije.
Ljubaznošću šefa Slovika.
Izvinite. -Da li je sve po vašoj volji?
Pa, i ne baš. Hvala što pitate.
Hrana je odlična, i razumemo konceptualnu temu.
Ali, možemo li da dobijemo malo 'leba?
I malo bez glutena za mog prijatelja? -Ne.
"Ne?" -Ne.
Ovo je sve veoma pametno, i ne želim da se pozivam na ovo,
ali vi znate ko smo mi, zar ne?
Da. -Znate? -Znam ko ste.
Onda znate da radimo sa Dagom Verikom.
Ne, radite za Daga Verika. -Tačno.
Svi igramo u istom timu.
Zato nam doturite malo hleba.
Nećemo reći nikom živom. Obećavam. Može? -Ne.
Da li ste rekli, "ne" -Da, rekla sam "ne".
To bi bilo sve. Hvala.
Mogu li? -Ne morate da... Dobro.
Ješćete manje nego što želite i više nego što zaslužujete.
Zadovoljstvo je služiti vas.
Ostajem u ketozi, to je dobra vest.
Bez hleba je lakše skocentrisati se.
Tako je jebeno dobro. Balzamuj me u ovome.
Nećeš ni da probaš? -Ne. -Ne? -Ne.
Prste da poližeš. Uzeću i smazaću ga. -Slobodno.
To je bila nesreća. Dešava se i najboljima.
Žao mi je, bila je... Jako mi je žao.
Niste ni takli hranu.
Nema hrane.
Ne. Ovo je hrana.
Stiže još hrane.
Ne bih da se zasitim. -To je nemoguće.
Porcije su proporcionalno dizajnirane.
Nećete se zasititi.
Jedite, molim vas. Meni služi svrsi samo ako jedete.
Ali rekli ste nam da ne jedemo. -To nije ono što sam mislio.
Dobro to znate.
Pa, hvala vam na brizi,
ali sama ću odlučiti kada ću i šta da jedem.
Hvala.
Čoveče, tako ponižavajuće. -"Ponižavajuće"? -Da.
Tajlere, lik je debil. -Nemoj, molim te.
Ne bi trebalo da budeš tako drska.
Zamolio te je da jedeš. -Nisam gladna. -Samo okusi.
Molim te.
Tanjiri za tri minuta, prijatelji! -Da, šefe!
TREĆE JELO
Ovo je Pinot Noir iz 2013 od Rosa Koba.
Hiperdekantirali smo ga blenderom kako bi ga prenuli iz sna.
Slavonski hrast, bogat notama višnje i duvana
i osećajem čežnje i kajanja.
Prijatno. -Čežnje i žaljenja.
Moj omiljeni.
Opet zuri. Odakle je znamo?
Ne znamo je.
U mnogome liči na Kler.
Zašto stalno to govoriš? Ne liči. -Misliš?
Uopšte ne liči na našu Kler.
Isti odsutni pogled. -Hoćeš li se ostaviti te opsesije?
Hipotetički, ako bi odlazila,
što nije slučaj, zašto bi to uradila?
Zamenik šefa za razvoj. -Šta je to koji đavo?
Sektor za razvoj, pa bih razvijala,
ili pomagala pri razvijanju...
Zašto je to bolje od rada za mene?
Tamo imam budućnost. Dobra pozicija... -Kako da ne.
Drugačija budućnost. Ima li to smisla?
Hvala Bogu pa govorimo hipotetički.
Sledeće jelo se zove "Uspomena."
I to treba da prizove. Uspomenu.
Dozvolite mi da vam ispričam svoju uspomenu.
Kada sam bio klinac u Vaterlou u Ajovi,
utorak je bio veče za takose.
Utorak za takose!
Ova dama je moja majka.
Kao što vidite, prilično je pijana.
To nije ništa čudno. Kada mi je bilo sedam godina,
jednog utorka je moj otac došao kući pijan ko letva.
Takođe, ništa čudno.
Moja majka se razbesnela i vikala na njega,
a on je omotao telefonski kabl oko njenog vrata i čvrsto ga stegao.
Plakao sam.
Urlikao, preklinjao ga da stane.
Zaustavio sam ga tako što sam mu zario makaze u butinu.
Sećaš li se toga, majko?
Verovatno je trebalo da ga ubodem umesto toga u vrat.
Ali kao mali i nismo tako pametni.
Bilo je, kao što možete da zamislite, veče za pamćenje.
Hvala Bogu da nije. -Šta to bi? -Teatralno je.
Svidelo ti se?
To je uvod u njegov kulinarski genij.
Lik ima uvrnut smisao za humor. -Skroz je napet.
Ovde imamo...
dimljenu Brese piletinu al pastor
i naše vlastite tortilje napravljene od nasleđenog testa.
Jedan od naših specijaliteta.
Stalno menjamo meni,
ali, kao što gđica Blum zna, ovo je elementarno od početka.
Kako ste beše rekli... -Stavilo te je na mapu.
Stavilo me je na mapu.
Kakva bi to mapa bila, pitam se.
Elem, zato što stalno inoviramo i bojimo se beznačajnosti,
osvežili smo klasično jelo.
Slike na tortiljama su izrađene pomoću laserskog gravera.
Prvi put da ga koristimo.
Nadamo se da će ovo veče za takose prizvati razne uspomene.
Prijatno.
Naravno da je morao da napravi takose. -Izvoli.
Šta su to, Lil? -Restorani.
One koje sam ocenila, a posle se zatvorili.
Šali se sa tobom? -Rekla bih.
Šta je ovo, Ričarde?
SREĆNA GODIŠNJICA
Stvari za takose. -Ne, slike.
Sve su naše.
Ovo je nakon što su ti uklonili melanom sa čela.
Evo zavoja. Ljubazno od njih što su nas se setili.
Tajlere, jesi li to ti?
Da, sve su slike mene od večeras kako fotografišem.
Pobogu, šta mu je? -Znao sam. Mrzi me.
U kurac! Nisam mislio da će zameriti.
Da se izvinim? -Za šta, bre, da se izviniš?
Šta je? -"Zovi doktora Sanšajn".
Zaboravila sam na taj.
Glupa uloga. Krš scenario. Ali snimanje je bilo ludo.
Možda se šali jer ste prijatelji.
Da, prijatelji. Mislim, imam li prave prijatelje?
Momci, šta je ovo?
Je l' ovo...
Odakle im ovo?
Ovo ne valja.
Izvinite.
Mogu li vam pomoći?
Šta je, bre, ovo? -To su tortilje.
Da, a ovo?
To su tortilje
sa poreskom evidencijom i drugim dokumentima
koji pokazuju kako je vaša firma muljala sa lažnim fakturama.
Odakle vam ovo?
Žao mi je, ali šef nikad ne odaje recepte.
Da li znate koliko ste najebali?
Zatvorićemo ovaj lokal do jutra. Razumete li?
Neće biti neophodno. Prijatno. -A ovo si ti i...
Ko je ova žena?
Kako ja to da znam? Lažno je.
Neslana šala.
To je jebeni takos. Ne mogu ništa.
Jebeni takos koji se može održati na sudu. -Imamo verodostojno poricanje.
Ako nas prijave... -Tako je!
Ako nas prijave, prijaviće Verika.
Onda bi najebali isto kao mi. Mirni smo.
Zar ne?
Ma da, dobro smo. -Ko ih jebe.
Ne mogu da te fotografišu bez tvog pristanka.
Ne govori i pusti me da razmišljam.
Moram ovo smesta da ispravim.
Reći ću ti kako da ispraviš. Vrati ovo sranje nazad.
Gospodine, oprostite! -Margo! Margo!
Da li si mi to pucnuo prstima u lice?
Čekao sam čitavu večnost na rezervaciju.
Ne zanima me.
Ne vraćaš hranu, dete malo!
Treba da im zahvalimo na svemu.
Kako si me nazvao? -Detetom, tako se ponašaš.
Smesta da si mi se izvinuo. Ne smeš tako da mi se obraćaš.
Zapravo, mogu, ja sve ovo plaćam.
Zato čuti i jedi.
O, Bože!
Ovo je neverovatno. Moraš da probaš.
Neka hvala. Ne bih da te remetim.
Gđice Mils?
Kako mogu da vam pomognem? -Samo tražim ženski toalet.
Ovuda.
Hvala.
Šta je iza srebrnih vrata?
Nešto veoma posebno.
Ne možete...
Ne smete da budete ovde. -Želim da znam šta vam se nije
svidelo kod poslednjeg jela.
Jedva da ste jeli. Zašto?
Moram da znam. Zašto ne jedete? -Zašto vas je briga?
Svoj posao shvatam veoma ozbiljno.
Ne jedete, i to me boli.
Valjda nisam gladna.
Rekao sam vam ko sam. Ja sam Džulijan Slovik, šef kuhinje.
Sada, ko ste vi?
Pitaću opet. Ko ste vi?
Ja sam Margo Mils. -Odakle ste, Margo?
Iz Grand Ajlanda, Nebraska.
Je l' sad bolje? Ili hoćeš adresu mamine prikolice, kretenu?
Ne, to je ono u šta vi želite da poverujem.
Ko ste vi? -Ja sam Margo.
Ne bi trebalo da budete ovde.
Molim vas, jebeno se sklonite.
ČETVRTO JELO
I dalje vrlo teatralno, ali minimalistički,
kao Japanci, minimirasuto stil.
Ali je vrcav, zar ne? -Da, pričajmo o takosima.
Dijalog je vrcav.
Uzbuđen sam. Spremni smo za naredno jelo,
za koje verujem da ćete... -Izvinite. Šta se dešava ovde?
Hoćete li me pustiti da završim? Može?
Hvala vam.
Dame i gospodo, upoznajte pomoćnog šefa, Džeremija Laudena.
Džeremi je osmislio naredno jelo.
Zove se "Nered".
Poreklom iz Sparksa u Nevadi,
Džeremi je studirao na Kulinarskom institutu u Hajd Parku.
Džeremijev cilj, kako je naveo u pismu,
bio je da radi za mene u Hotornu.
Je li tako, Džeremi? -Da, šefe.
Džeremi je talentovan.
Dobar je. Veoma dobar.
Ali nije izuzetan.
Nikad neće biti izuzetan.
Očajnički želi moj prestiž, moj posao, moj talenat.
Stremi ka izuzetnosti, ali je nikad neće dostići.
Je li tačno, Džeremi? -Da, šefe.
Poput mene u njegovim godinama,
Džeremi se odrekao svega kako bi ostvario ciljeve.
Poput mog, i njegov život je pod pritiskom.
Pritisak da pravi najbolju hranu na svetu.
I kada sve bude kako treba, hrana je savršena,
a mušterije i kritičari su srećni,
ne postoji način da se izbegne nered.
Nered koji pravite od svog života, svog tela, svog razuma,
davajući sve što imate da bi udovoljili neznancima.
Džeremi...
...da li ti se sviđa ovaj život o kojem si sanjao?
Ne, šefe. -Da li želiš moj život?
Ne moju poziciju, ne moj talenat. Moj život.
Ne, šefe.
Dame i gospodo, četvrto jelo,
"Nered" od pomoćnika šefa, Džeremija.
Sranje! -O, Bože!
Šta to radite?!
Šta je to s vama? -Šta bi ovo?
Kakav šok. Nisam to očekivao. -Koji je ovo kurac?
Sedite, molim vas. Sve je u redu.
Šta se desilo? -To je sve deo menija, deo predstave.
Predstava? Nije to... -Za ovo plaćate.
Je l' ovo kao trik? -To je ekskluzivno iskustvo.
Vratite se na svoja mesta, molim vas. -Koji je ovo kurac?
Hvala vam puno.
Je li mrtav? -To je definitivno "žabica" ili... -Ostanite tu.
Sedite, molim vas. -Videla sam to i ranije.
Nije smešno.
Koji kurac? -Je l' ovo stvarno? -Šta se dešava?
Izgledalo je stvarno. -Ne, ne.
Ovo je sve pozorište. -Šta to lupetate?
Lik se ubio.
Izgledalo je stvarno, Lilijan. Prilično stvarno.
Ovo je obično pozorište. Sve je inscenirano.
Zaista? -To je ono što radi.
Sve je deo menija.
NERED
Bareno povrće, pečeni file, kandirani paradajz, koštana srž
Počivaj u miru, Džeremi Lauden
Jedite!
Prijatno.
Peto jelo po naređenju. -Da, šefe!
Šta se dešava, Tajlere?
Ovde imamo biodinamični Cabernet Franc
od naših prijatelja iz Domein Bretona.
Bez dodatnih sulfata,
snažnog mirisa.
Ide ruku pod ruku sa pečenim proteinima.
Odlazimo. Odmah. -Samo da uzmem maramu.
Pusti maramu. Polazi. -G. Lajbrant?
Odlazimo. -Nešto nije u redu? -Odlazimo.
Nema broda. -Zvaću helikopter.
To će biti teško bez signala.
Mičite se, bre! -Radi šta ti kažu.
Ja ću ovo da rešim.
Sa kojom rukom, g. Lajbrant? -Molim?
Sa kojom rukom ćete ovo da rešite? Levom ili desnom?
Šta to govorite? -Da odaberemo mi?
Šta da odaberete?
U redu. Leva ruka.
Domali prst.
Pustite me napolje! Ne!
Ostavite ga na miru. -Šta to radite?
Alo, pustite ga! -Ostavite matorog na miru!
G. Lajbrant, budite mirni.
Šta to radite, jebote?!
Ričarde!
Sedite, molim vas.
Šta se dešava? -Pozovite doktora!
Da vam pomognem da nađete svoje mesto?
Tamo je prst. Prst.
Ovaj čovek vrišti od bolova. -Sedite, molim vas.
Nije smešno, gđo!
Sve je deo menija.
O, Bože! -Ovo nije stvarno, zar ne? Ne mogu ja ovo.
Ne mogu da budem talac. -Popričaj s njim.
Poznaješ ga, zar ne? -To sam izmislio.
Zašto?
Zato što se kurčim poznanstvima. Eto zašto.
Prsten vašeg muža, gđo.
Hvala. -Nema na čemu. -Tede!
Iskreno smatram da cela ova stvar ide u našu korist.
Mislim, nama. Zato mi je poslao poruku.
Ovo je neverovatno, zar ne?
Gluma je izvanredna. -O čemu to pričaš?
Šef Slovik bi želeo da vas vidi u kuhinji.
Mogu li i ja? -Ne.
Ne, žao mi je, ali grešite. -Zašto ovo radite?
Naprosto grešite. -O čemu to govorite?
Ko ste vi? -Margo.
Zovem se Margo.
Služio sam mnoge Margo. Vi niste Margo. Ne.
Zašto je to uopšte bitno?
Ceo ovaj meni, lista gostiju, čitavo veče, isplanirano je do tančina.
A vi niste deo tog plana.
To sve kvari.
Ne bi li nastavio, moram da znam gde da vas smestim.
Sa nama, ili njima.
Veoma je bitno.
Onda ćete me pustiti da živim? -Pustim da živite? Ne!
Naravno da ne.
To bi upropastilo meni.
Svi ćemo umreti večeras. Je li tako?
Da, šefe! -Pitanje je,
da li želite da umrete sa onima koji daju ili onima koji uzimaju?
Ali umirem u svakom slučaju? To je proizvoljno.
Ne, nije proizvoljno. Ništa u ovoj kuhinji nije.
Odaberite, molim vas.
Ovakve odluke su bitne.
Naš meni je vremenski tempiran.
Za 15 minuta, napraviću pauzu između jela.
Toliko ćete vremena imati da odlučite.
Naša strana ili njihova.
U međuvremenu, vratite se na svoje mesto. Sledeće jelo je izvrsno.
Tanjiri za pet! -Da, šefe!
Volim vas sve. -Volimo i mi vas, šefe!
Ponudio ti je da probaš jelo? Šta je? Proteinsko ili vegeterijansko?
Proteinsko ili vegeterijansko?
Dođavola. To nije pošteno.
Zašto je tebi ponudio da ga probaš?
Pušiš ceo dan. Ne možeš da ga okusiš.
ČIŠĆENJE NEPCA divlji bergamot i čaj od crvene deteline
Saterani smo u ćošak. Šta nam preostaje?
Kakve su nam opcije? -Vrata su čuvana,
ali možda bi vredelo pokušati.
Da li je neko osmotrio hodnik...
Ćao, momci. Moramo nešto da preduzmemo, nismo kukavice.
Ovo je upalilo u jednom mom filmu.
Kada iznesu noževe i viljuške, napadamo kuhinju.
Misliš da bolje baratamo noževima od njih? -Nema drugog izbora.
Ne znam, čoveče. -Šta onda?
Ko ga jebe! Razbiću prozor! -Tako je! Pokaži im!
E, do mog!
Odvešću vas do vašeg stola.
Žao mi je, narode.
Bože. -Ima jedna izreka:
"Ponekad vam treba samo dobra šolja čaja."
Naučio sam to odrastajući u Bratislavi.
Primetio sam ne samo da pročišćuje nepca,
nego služi i kao umirujući melem pred teškim istinama.
Ali, pre nego što nastavimo,
ima li nekih pitanja u pogledu mene ili Hotorna?
Ima li pitanja?
Osećam li ovo bergamot, šefe?
Da. -Šefe? -Molim?
Verujem da govorim u ime svih kad kažem...
Želim da znam... To jest, mi želimo... -Šta se to događa, pobogu?
Reći ću vam.
Vidite sebe kao sastojke u konceptu degustacije.
Šta? -Konceptu degustacije.
Figurativno govoreći.
Najbolje je tako to opisati.
Ali ništa od ovoga ne bi trebalo da vas iznenadi.
Gđice Blum.
Lilijan, ako mogu, moja cenjena zagovornica,
zna štetu koju ja nanela mnogim životima.
Ne, ne. Sačekajte, šefe.
Ne, ne govori. -Oprostite, šefe.
Prihvatili ste intervju sa Lilijan Blum... -Šta?
...i taj intervju je izgradio ovaj restoran.
Ohrabrivao si njenu zluradost. Podupireš je.
Tetošiš je.
Još napukle emulzije, madam.
Oduševila si se što sam ti poslao pozivnicu.
Ja žudim za tvojim pažnjom.
Ego ti je bio nahranjen.
No, sve je to bilo za očekivati. I ti si moj ego nahranila.
Deset minuta, gđice Mils.
Molim vas. Moj suprug mora u bolnicu.
Dobro sam. Pustite moju ženu. -Moje stalne mušterije.
Koliko puta ste jeli ovde u proteklih pet godina?
Ne znam. Šest-sedam? -Mislim da je bilo više, Dik.
Jedanaest puta.
Mnogi ljudi smatraju sebe blagoslovenim ako jedu ovde samo jednom.
G. Lajbrant, ljubazno navedite jedno jelo koje ste jeli poslednji put ovde.
Jedanaest puta ste brodom prispeli ovde,
gde svaki put predstavimo jelo.
Detaljno vam kažemo čime vas hranimo.
Navedite mi jedno jelo koje ste jeli tokom prethodne posete.
Ili pretposlednji put. Samo jedno. Molim vas.
Bakalar. -Šta?
Bakalar. -Bakalar.
Nije to bio bakalar, magarče.
Bio je to iverak.
Retki, jebeni pegavi iverak.
Zar je bitno? -Bitno je iverku, gđo Lajbrant.
I umetniku čiji se rad pretvara u govno unutar vaše utrobe.
Dozvolio sam da moj rad dostigne cenu
koju samo odabrani poput vas mogu da priušte.
Nasamarili su me da mogu da zadovoljim ljude koje je nemoguće zadovoljiti.
Počevši od nje.
Ali to je naša kultura, zar ne?
I moj restoran je deo problema.
Spomenuli ste da je vaš restoran. Ali ako ćemo iskreno...
...nije.
U pravu ste. Dag Verik je moj anđeo investitor.
On je vlasnik ovog ostrva i restorana.
A pošto je Hotorn moj čitav život,
smisleno je reći da me Dag poseduje.
Osim što su sada stvari sada zamršenije,
i ja posedujem Daga Verika.
Isuse! -O, bože!
Sranje! -Kako da zaustavimo ovo?
Molim te, prekini to.
Samo reci kako da prekinemo ovo i učinićemo to.
Ne možete to da zaustavite. -Imamo lovu.
Reci koliko treba, i dobićeš.
Reci cifru! -Ne.
Ne treba mi vaš novac.
Nije te zatvorio za vreme kovida, gade!
Nije. I dovodio je u pitanje moj meni.
Drznuo se da traži zamene,
uprkos činjenici da nema zamena u Hotornu!
Pali anđeo, molim vas.
Ne! Ne!
Šta dođavola? -Ne. -Slušajte.
Ovo je... -Slušajte. -Ne, Džulijane!
Ovo je van svake pameti. -Rekoh, slušajte.
Slušajte. -Ovo je umobolno! -Slušajte!
Čujete li?
I...
...ode on pod vodu i...
...tajac.
Čujete li to?
Čujete li tu tišinu? Da li je čujete?
Ta tišina znači...
da sam slobodan.
Vreme je isteklo, gđice Mils.
Šef će razgovarati sa vama u kancelariji.
Uđite.
Doneli ste odluku? -Jesam.
I šta ste odlučili?
Da ste bili u pravu.
Ne bi trebalo da sam ovde.
Govorim ovo sa poštovanjem, jer sam sigurna da te briljantni,
ali sve ovo...
nije za mene.
Niste sigurni da sam briljantan. Stoga ne govorite to. Lažno je.
Dobro. Nisam sigurna da ste briljantni.
Očekivao sam više. -Nosite se!
Biće da ja moram da odlučim za vas.
Pripadate ovde sa svojom vrstom.
A koja je to vrsta? -Šljakeri.
Umem da prepoznam kolegu iz uslužnog sektora kad ga vidim.
G. Lajbrant. Kako ga poznajete?
Gledate ga celo veče. -Mislim da znate.
Ne znam.
Dakle, platio je za iskustvo.
I mogu da kažem, kao jedan pružalac iskustva drugom,
da vas nije lako potresti.
Pa, kako vas je potresao? -Nije me... -Margo.
Rekao mi je da ne skrećem pogled dok drka.
Vao. Specifično. -Ne baš.
Prilično neoriginalno.
Potreslo me je
što mi je rekao da kažem da je dobar čovek
i da sam mu ja ćerka. Da me voli i da ja volim njega...
Dakle, romantičan je.
Ne zanimaju me detalji.
Znam šta je loša mušterija.
Uživate li u pružanju usluga?
Da.
Ili bar jesam.
Uživate li vi u pružanju svojih?
Jesam nekada...
ali već dugo nemam želju da spremam.
Fali mi taj osećaj.
Pođite sa mnom.
Nešto ste mi snuždeni!
Dame i gospodo, za naše sledeće jelo
udahnućemo noćni vazduh!
Hajde! Napolje! -Molim vas. -Hajde!
Ako nađemo brod, možemo da zbrišemo. -I stalne mušterije, hajde.
Sledite šefa.
Šefe, voleo bih da popričam sa vama na kratko. Šefe?
Nakon vas. -Gosti prvo.
Ričarde.
Za mnom.
Na tihi noćni vazduh.
Ne plašite se. Nemate čega.
Možda ima negde rezervni čamac. -I gde da odemo?
Šta? -I gde da odemo? -Šta to pričaš, buraz?
Mrtvi smo. -U redu je. -Nije, umrećemo noćas. -Da.
Naše sledeće jelo će predstaviti pomoćnik šefa, Ketrin Keler.
Dobro veče, svima.
Pre tri godine, Džulijan Slovik je pokušao da me jebe.
Odbila sam ga. Nedelju posle, opet je probao.
I opet sam ga odbila.
Ali nije me otpustio.
Zadržao me je u kuhinji, nije me gledao u oči i
razgovarao sa mnom osam meseci.
Može mu se. Jer je zvezda.
On je glavni.
Naše naredno jelo zove se "Ljudska glupost".
Izvini.
Našim muškim zvanicama
nudimo sada šansu za beg.
Dajemo vam prednost od 45 sekundi...
nakon čega će osoblje krenuti u potragu za vama.
Ako vas uhvate...
Četrdeset pet sekundi kreće sada.
Pridrži. -Molim? -Daj. Znaš da sam grozan.
Divan si kritičar.
Poslaću pomoć. Što pre.
I ti isto.
Ostavljam vas.
Što ne bi ušli unutra? Zasvežilo je.
Ovuda.
Dobro. -Ovuda.
Krećite!
ŠESTO JELO
LJUDSKA GLUPOST
Rak, fermentisani jogurt, sušena morska salata, umeboši, alge
Hvala.
Fantastično je. Kiselost umebošija,
i talasi fermentacije. Bogato je i u isto vreme čist.
Izvrsno je.
Pa, nekada bi mi to mnogo značilo, gđice Blum.
Tako je dobro. -Baš je ukusno.
Ovaj emodži rastura. -Umeboši.
Umeboši. -Ala je dobro.
Nadarena si. -Hvala.
Obično ne volim penu, ali...
Ne trči pored mene, tebra! -Ti trčiš pored mene!
Velika je šuma. Odjebi! -Beži od mene! -Duvaj ga!
U kurac! O, bože!
To!
Znači, znaš mog muža.
Da. Znam.
Fino.
Možeš nam reći. Stvarno ćemo svi umreti noćas?
Ne funkcioniše ako živite.
Šta ne funkcioniše? -Meni. -Što?
Potreban je kraj
koji spaja sve koncepcijski povezuje.
Inače je samo ukusno, i koga zabole.
Stvarno bi trebalo da imaš svoj lokal.
Mogu ti pomoći s tim.
Sigurna sam da bi mogli. -Bih, bih.
Morali bi prvo da porazgovaramo oko...
tog umiranja.
Ideja da svi umru zapravo je moja.
Baš sam ponosna.
Hoće li neko vino? Jebeš sve.
Hvala.
Čuo sam kako puca.
U kurac!
Nešto posebno za poslednje uhvaćenog gosta.
Blaga varijacija Pasarovog jajeta sa creme fraîche i javorom.
Prijatno. -Hvala.
Nije da vas je briga,
ali ne zovem se Margo.
Ja sam Erin. Iz Broktona sam u Masačusetsu.
To bi bilo to.
Žurka je gotova.
Dođite, gospodo.
Dobrodošli nazad. -Šta si dobio?
Oprostite. Ja ću to uzeti.
Gđice Blum. Molim vas.
Dozvolite mi. U redu je.
Bože dragi.
Kako si se pokazao?
Sjajno. Objasnio sam.
Ja sam jedini koji je umakao.
Žao mi je. Ništarija sam. -U redu je.
Krala sam pare od tebe. -Znam.
Znala sam da znaš.
Napisao sam negativnu preporuku Soniju.
Znam. Poslao si kopiju mejla meni.
Narode...
Bojim se da naš meni ne može nastaviti po planu
dok se ne pozabavimo nerešenim pitanjem.
Vama.
Sa mnom?
Vi.
Recite mi zašto ste ovde.
Zato što sam želeo... -Prvo progutajte.
Želeo sam da iskusim vašu hranu. -Šta vam je rečeno?
Šta vam je unapred rečeno?
Rekli ste mi da će biti najbolji meni ikada.
Tačno. I?
Da će svi umreti. -"Da će svi umreti".
Imali ste pratilju.
Sećam se, kao kroz maglu, da ste imali pratilju.
Ne mladu damu s nama večeras.
Šta se desilo s njom? Vašom pratiljom?
Raskinula je sa mnom, šefe. -Pa ste poveli Margo?
Zašto?
Zato što ne nudite mesto za jednu osobu.
Te ste je unajmili znajući da će da umre.
Da. -Govno umišljeno!
Ubiću te, Tajlere!
Smirite se.
Ne možete da je krivite, zar ne?
Dopisivali smo se osam meseci.
Omogućio sam vam pristup našem svetu.
Zakleo sam vas na tajnost.
Zašto mislite da sam to uradio?
Želeli ste da dođem... -Zašto? -Rekli ste da znam dosta o hrani.
Tako je. Vi niste kao ostali, zar ne?
Vi znate šta je Pacojet.
Znate šta je bergamot. -Da, prepoznao sam ukus.
Znam. Identifikovali se ga.
To me je impresioniralo. -Zaista? -Da.
Mislim, vi ste kuvar.
Kuvarima je mesto u kuhinji. Je l' tako?
Da, šefe! -Da.
Pođite sa mnom. -Ozbiljno? Ja?
Da, imam nešto za vas.
Dođite ovamo. Kod Else je.
Kuvarska bluza.
Ljubaznošću Hotorna.
Pristaje vam. -Hvala.
Dobro izgledaš. Zar ne izgleda dobro, Margo?
Zar ne izgleda dobro? -Da, šefe!
Gospodin Zgodni.
Personalizovaću bluzu.
"T, A, J...
L, E...
R."
Hvala vam. -Hvala vama.
Ponosim se vama. -Hvala, šefe.
Sada kuvaj, Tajlere.
Molim? -Kuvaj.
Ti si kuvar. Onda, kuvaj. -Ne znam da li mogu ovde.
Kuvaj. -Sada? Ne znam... -Slobodno.
Šta ti treba? Imamo sve.
Priđite da gledate. -Ne bojte se.
Šta ti treba?
Priđite da gledate. -Okupite se svi, molim vas.
Tajler će demonstrirati svoju kulinarsku veštinu.
Priđite i posmatrajte.
Dođite. Priđite bliže. -Šta ti treba?
Praziluk. -Doneste kuvaru praziluk.
Ti se pitaš. Šta još?
Crv...
Crve? Hoćeš crve?
Crveni luk. -Crveni luk za velikog gurmana!
Maestralni g. Hrana lično! -Oprostite.
Svi se okupite. Moramo da učimo od Tajlera.
Ovo je nova metoda sečenja koje nismo bili svesni.
Šta je sledeće? -Maslac.
Maslac? Praziluk i crveni luk prženi u maslacu.
Prisustvujem kulinarskoj revoluciji.
Da li želiš protein? -Jagnjetinu. -Jagnjetina.
Mislim da je gotovo, šefe. -Misliš da je gotovo? Siguran si?
Možda bi da natrpaš sve u blender? -Ne.
Ko bi rekao. U stvari je prilično...
...loše.
TAJLEROVO SRANJE
Nedopečena jagnjetina, nejestiv sos od praziluka i crvenog luka,
potpuni nedostatak kohezije.
Ti si razlog zašto je misterija nestala iz naše umetnosti.
Sada to shvataš, zar ne?
Izvinite, šefe.
Dođi, sinko.
Dođi.
Da, šefe.
Sada si i ti slobodna.
Dame i gospodo, želim svima da vam se izvinim.
Ono što ste videli nije deo originalnog menija.
Stremimo ka perfekciji,
koja, naravno, ne postoji. Teško mi je da prihvatim tu tešku istinu,
stoga mi oprostite.
Pođite sa mnom.
Demonstracije je završena. Vratite se na svoja mesta.
Slušajte me.
Ostalo je još samo jedno jelo na meniju.
Pa kreće priprema za dezert.
Za dezert je potrebno veliko bure koji bi trebalo da se nalazi tamo.
Vidiš li bure?
Ne vidim. -Ni ja.
To je zato što ga moja zaboravna koleginica, Elsa, nije donela.
Zato ćeš ga ti doneti, Margo.
Ja? -Da. Sećaš se sušnice?
Možda... ne znam...
Šefe, možda bi neko od nas... -Margo je sada jedna od nas.
Je li tako, Margo? -Da. -Šta da?
Da, šefe. -Elsa, daj joj ključ od sušnice.
Da, šefe.
Idi. Idi!
Izvinite.
Oprostite, šefe. Gospodine Slovik.
Zdravo. Kako je?
Vidite.. Šta stvarno...
Samo želim da kažem...
Ne želim da zvučim pogrešno...
ali mislim da nije fer.
Možda. Ako...
Želite li da znate zašto ste kažnjeni?
Može.
Gledao sam film "Zovite doktora Sanšajna" i nije mi se svideo.
Kako, molim? -Bila je nedelja.
Moj jedini slobodan dan mesecima.
Najdragoceniji dan. Kada sam mogao da živim.
I gledao sam "Zovite doktora Sanšajna" sam u bioskopu.
Ali ja ga nisam režirao, samo sam glumio u njemu.
Sećanje na vaš lik u tom filmu
i to što vas ponovo vidim me proganja.
Motiviše me.
Šta je sa umetnikom kad izgubi svoju svrhu?
Jadno je. -U pravu ste.
Šta je s njom? -Koju školu si pohađala?
Braun. -Studentski zajam?
Ne. -Žao mi je. Umireš.
Mamicu mu njegovu.
Stvarno?
Nikome nije dozvoljen ulaz u šefovu kuću.
Misliš da si posebna?
Prekršila si pravilo.
Ja brinem za mušterije kako bi se šef pobrinuo za meni.
Smetnja si otkako si stigla.
Žao mi je.
Ako smem da pitam,
zašto bi umrli za njega? -Nećeš me zameniti.
Verujte mi, nemam...
Prekini! Dosta je!
Nije mi rekao za bure.
Nisam zaboravila.
Bože!
"U Tantalu, nesvakidašnji kuvar"
Autor: Lilijan Blum.
RADNIK MESECA AVGUST 1987 - DŽULIJAN SLOVIK
Srećan rođendan, dragi Brajse
Srećan ti rođendan
Rekli ste im da mi je rođendan? -Pre tri sata je to bila vrh ideja.
Hvala.
Neka, ostavi ga tu, i sedi.
Želim da nešto shvatiš, Margo.
Ja sam čudovište.
Ne, bio sam čudovište.
I kurva.
Ali sve što večeras radim je čisto.
Lišeno egoa.
I konačno, bol je skoro uminula.
Šefove ruke.
Azbestne ruke.
Nosim tiganj iz vrele rerne do stola bez zaštite.
Ne mogu više da budem povređen.
Kao što je dr King rekao: "Kroz bolno iskustvo znamo
da ugnjetavač nikada dobrovoljno ne daje slobodu.
Potlačeni to moraju da zahtevaju."
Da li je upravo citirao Martina Lutera Kinga? -Jeste.
Šta?
Vidim da si našla radio.
Raščistite trpezariju! To je brod!
Jesi li pozvala nekog?
To je brod.
Šta to radiš?
Lakše, ej! -Šta mu to radite? -Lakše sa matorim!
Čvrsto, čvrsto.
Bićete u iskušenju da tražite pomoć. Čak i molite.
Ne bi bilo pametno. On vam ne može pomoći. Zapitajte se dve stvari.
Prvo, želite li da budete odgovorni za smrt nevinog čoveka.
I drugo, zapitajte se, zašto se čitave večeri
niste upinjali da uzvratite?
Verovatno ste mogli da pobegnete da ste hteli.
Na vama je da razmislite.
Dobro veče, pozorniče. Kako mogu da vam pomognem?
Dobio sam prijavu o uznemiravanju. -Ovde?
Kakvu vrstu uznemiravanja?
Nasilničku.
Vi ste vlasnik? -Ja sam glavni kuvar.
Vlasništvo se nedavno promenilo, ali to je druga priča.
Ne bih da budem grub, ali zar ne vidite
da smo usred večere.
Da li je neko zvao u pomoć preko radija večeras?
Ne služimo gostima radija uz obrok.
Ej, da li ste vi...
Da, ja sam.
Veliki sam obožavalac.
Da li želite autogram?
Ne bih da smetam. -Ni najmanje.
Nemam... -Imamo mi hemijsku.
Hvala.
Kako se zoveš? -Dejl. -Kako je, Dejle?
Sjajni ste.
Dopali ste se meni i mojoj ženi u...
Kako se beše zove? Ono gde ste igrali hirurga?
"Zovite doktora Sanšajna". -Super film.
Izvoli. -Hvala.
Još jednom, izvinite na smetnji.
Odlazim. -Hvala na svemu.
Hvala vam na usluzi.
POMOZITE NAM
Ruke na glavu! Svi! Odmah!
Šalite se.
Ne šalim se. -Došlo je do nesporazuma.
Pomozite nam! -Hoće sve da nas ubije!
Vratite se svi na svoja mesta! -On je lud!
Tišina! Na svoja mesta!
Sedite, smesta! Tišina!
To je on! To je on! -Hoće sve da nas ubije!
Ne govorite!
Ti! Na kolena, sa rukama iza glave.
To! -Hvala!
Najebao si!
Svi ovi smradovi su sa njim. Pazite.
Smirite se! -Jebi se!
Niko se ne miče dok ja ne kažem.
Ni makac!
Ne, ne! -Šta to radite?
Njega! -Ne.
Hvala ti, Dejle.
Dobro obavljeno.
U kuhinji, ili svi radimo zajedno, ili ništa ne radi.
Radimo kao tim.
Ti... Margo iz Nebraske.
Izdala si našu svetu vezu poverenja.
Dokazala si svoju nemarnost.
Pogrešio sam.
Ti si proždirač. Ti si uzimač.
Kao svi ostali.
Poslednje jelo! Tanjiri za pet minuta!
Da, šefe!
Ne sviđa mi se tvoja hrana. -Šta kažete?
Kažem, ne sviđa mi se tvoja hrana.
Vraćam je nazad.
Žao mi je što to čujem.
Šta vam se to nije dopalo?
Za početak, oduzeo si draž jedenju.
Svako jelo koji si večeras poslužio bilo je više mentalna gimnastika
nego nešto što ćeš sa uživanjem jesti.
Kada jedem tvoju hranu
ima ukus kao da je spremljena bez ljubavi.
Ovo je smejurija. Uvek kuvamo s ljubavlju.
Zar ne? -Da, šefe!
Svi znaju da je ljubav ključni sastojak.
Onda živiš u zabludi.
Daj, šefe. Mislila sam da je ovo veče teških istina.
Ovo je jedna od njih. Kuvaš sa opsesijom, ne sa ljubavlju.
Čak su ti i topla jela hladna.
Ti si šef.
Tvoja svrha u životu je da ljudima služiš hranu
koja će im se zapravo svideti, i podbacio si.
Podbacio si. I dosadio si mi.
A najgore je... Još sam gladna.
Još ste gladni? -Da.
Koliko? -Skapavam.
Šta želite da jedete? -Šta imate?
Sve.
Znaš šta bih stvarno volela? -Recite mi.
Čizburger.
Da, možemo da ga napravimo.
Pravi pravcati čizburger.
Ne neko nakinđureno, hipstersko govance.
Napravićemo veoma dobar, tradicionalni čizburger.
Mislim da niste u stanju.
Imaćete osećaj kao da prvi put u životu jedete čizburger.
Od jeftinih, koji vaši roditelji nisu mogli da priušte.
Pokažite mi. -Kakav želite? -Srednje pečeni. Sa američkim sirom.
Taj je najbolji za čizburgere
jer se topi bez raspadanja. -Koliko će me izaći?
9.95$.
Uz to dobijam i pomfrit? -Nilse. -Da, šefe?
Da li je friteza uključena? -Da, šefe.
Talasasti ili klasični?
E ovo...
... je pravi čizburger.
To je čizburger.
Nažalost, oči su mi bile veće od apetita.
Razumem.
Možete da mi upakujete ostalo za poneti?
Trenutak, moliću.
DODATNO JELO: ČIZBURGER
jednostavno dobro napravljen čizburger
Jedan čizburger za poneti.
I poklon kesa.
Hvala vam što ste večerali u Hotornu.
Hvala vam.
Na svemu.
Pre poslednjeg jela, nameće se pitanje računa.
Ne uzimamo bakšiš, pa je napojnica uključena.
Uživajte u našim poklon kesama.
Unutra ima lepih stvarčica.
Brošura naših lokalnih dobavljača.
Malo domaće granole.
Jedan od prstiju Daga Verika.
I kopija večerašnjeg menija.
Ne, ne. Časopis plaća.
Rekao sam ti da ostaješ.
Dakle, još jednom...
hvala vam što ste večerali sa nama.
Vi predstavljate propast moje umetnosti
i mog života.
Sada ćete biti deo toga.
Deo onoga za šta se nadam da će biti moje remek delo.
Naše poslednje jelo je dezert sa zabavnim obrtom na nostalgični klasik.
Sendvič keks.
Najgori napad izveden na ljudska nepca.
Čokolada neetičkog porekla i želatizovana šećerna voda,
obloženi industrijskim krekerom.
U njemu se ogleda sve što ne valja s nama, a opet ga povezujemo sa nevinošću.
Sa detinjstvom. Mamom i tatom.
Ali ono što transformiše ovu grozotu je vatra.
Bože.
Pročišćavajući plamen.
Hrani nas, greje,
iznova nas izmišlja, kuje,
i uništava nas.
Moramo da prigrlimo plamen.
Upali, jebote!
Moramo da se pročistimo.
Oslobodimo.
Kao mučenci ili jeretici.
Možemo biti progutani
i iznova stvoreni.
Hvala vam.
Sve vas volim! -Volimo i mi vas, šefe!
KEKS SENDVIČ mačmelo, krekeri, gosti, osoblje, restoran
Prevod: Admir Destani (Dartanjan)
Preuzeto sa www.titlovi.com