Utorok, 1. januára 1856
Pekne a veľmi chladno.
Dnes ráno bol v našej spálni ľad, po prvý raz túto zimu.
Voda zamrzla na zemiakoch hneď, ako boli umyté.
Bez pýchy a bez nádeje začíname nový rok.
Na verande po východe slnka
bolo počuť čvirikanie vrabcov v kríkoch,
ktoré sú teraz pokryté snehom.
Dyer tvrdí, že s dobrým zdravím a triezvym rozumom
má každý farmár, ktorý chce pracovať, skvelú šancu.
Má pocit, že sa nikdy nezbaví svojich bremien.
Som si tým istá, pretože jeho myseľ je v tak zlom stave,
že to ovplyvňuje jeho celý systém.
Dnes ráno mi povedal, že spokojnosť je ako priateľ, ktorého nikdy nevída.
- Meškáš s dojením. - Netrpela.
A ty?
Odkedy sme získali túto farmu,
môj manžel si robí záznamy, aby mal prehľad o celom roku.
Vďaka tomu vie, koľko ročne dostaneme za každú úrodu a pole.
A Dyer ma požiadal, aby som si urobila zoznam vecí,
na ktoré by sa mohlo zabudnúť.
Od požičaných nástrojov po nezaplatené účty.
To som urobila.
Ale na týchto nudných a jednoduchých stránkach nebude nič
o najvášnivejších momentoch minulých období.
Nič o našich citoch, alebo strachu,
o našich radostiach, alebo najväčších žiaľoch.
S našim dieťaťom
som sa akoby našla.
Ale aj jej som len zriedka hovorila, že je našim pokladom.
Chceš to skúsiť?
Takto, ocko?
To je ono.
Často pôsobila akoby k nám nepatrila,
akoby sa len snažila zapadnúť tam, kde sa dá.
Videli jeho bratov a sestru. A bola to myšacia rodina.
Človeka sa hlboko dotýka
tichá a nehybná bolesť a choroba tak malého dieťaťa.
Objala ma a už nič nepovedala.
No mala som pocit, že sme sa rozprávali.
Stala som sa svojim žiaľom.
Nedeľa, 3. februára
"Vitaj, sladký deň odpočinku," hovorí hymnus.
A nedeľa je najvítanejšia pre pár hodín pokoja.
Pokiaľ ide o mňa,
už tam nechodím.
Po strašnej strate Nellie,
chvíle môjho pokoja neprichádzajú z predstavy lepšieho sveta.
Chcem si kúpiť atlas.
Jacob, môžem ponúknuť odvoz?
- Nebude to problém? - Nie, žiadny problém.
Hore.
Kto je to?
Volá sa Finney.
Jeho žena Tallie.
Stretol som ich v obchode. Držia si odstup.
Prenajímajú si farmu Zebrun.
Pondelok, 4. februára
Prečo je atrament ako oheň?
Pretože je dobrým služobníkom a tvrdým majstrom.
Povedala si niečo?
Chcem si kúpiť atlas.
Asi sa dajú kúpiť oveľa frivolnejšie veci.
Ušetrila som si 90 centov. Na nič lepšie ich nemôžem minúť.
Mohla by si kúpiť manželovi dar.
Aký lepší dar mu môžem dať, ako ženu, ktorá už nebude hlúpa?
Moje vzdelávanie je zrejme jediný spôsob,
ako zabrániť tomu, aby ma premohlo nešťastie.
Pokoj, dievča.
Pekné popoludnie.
Ja na verande používam metlu. Sneh je tak suchý.
Som Tallie.
Abigail.
- Dúfam, že neruším. - Nie.
Musela som odísť.
Naša farma sa zmenila na bitúnok. Manžel zabíja svine.
Chcete ísť dnu?
Veľmi rada.
Alebo sa môžeme triasť vonku.
Viem, že je asi strašné, keď príde ignorantská susedka
a pokazí nedeľné popoludnie.
Nie, ste tu vítaná. Ale, poznám ten pocit.
Niekedy si počas návštev vdovy Weldonovej predstavujem,
že som až po uši ponorená v kadi normality.
Vdova Weldonová. Raz sa opustila u správcu daní...
Videla, že som si všimla jej vlasy
a priznala, že ako dievča bola na ne pyšná.
Povedala, že ich nosila dlhšie
a zapletené do drdola.
V zimnom slnku cez okno
sa jej tvár rumenila farbami ruže a fialky,
čo ma rozrušilo a musela som odvrátiť pohľad.
Ako vždy,
keď ide o rozprávanie a snahu získať si niekoho priazeň,
okolnosti ma odsúdili na utrpenie a nervozitu.
Od malička som ako koreň v kvetináči,
obkrútená okolo seba.
Dúfam, že vás nezdržujem.
Nie.
Som rada, že ste prišla.
Finney videl vášho muža v obchode.
Spomenul jeho novú metódu na oprasenie.
S dávkou prísnosti?
Môj manžel všetko spomína s dávkou prísnosti.
Raz som mu to povedala
a reagoval slovami,
že dobré slovo odo mňa pôsobí ako láskavosť.
Ja na to, že keby si vzal samého seba,
rýchlo by zistil, aká je to láskavosť.
Mama vždy hovorila, že deti tú dilemu vyriešia.
Moja mama hovorila to isté.
Ale,
sme tu,
obe bezdetné.
Moja dcérka Nellie by mala dnes 5 rokov.
Bože.
Na čo zomrela?
Záškrt. Minulý september.
Bože, je mi to tak ľúto.
Dobrý.
Pekné popoludnie.
Som Dyer.
Tallie.
Už je neskoro, že? Mala by som ísť.
- Kvôli mne nemusíte. - Nie.
- Máte pekný kabát. - Ďakujem.
Nikdy nedostávam komplimenty za moje oblečenie.
Som rada, že ste prišla. Hneď mám lepší deň.
Naozaj?
Aké príjemné a nezvyčajné je spríjemniť niekomu deň.
Utorok, 14. februára
Dyer má tretiu noc horúčku.
Vypi toto.
Plánujem byť chorý častejšie.
Moja žena sa na mňa usmieva.
Sľúb mi, že nezomrieš.
To by bol opak toho, čo chcem.
Trochu som mu polepšila zmesou molasy, teplej vody a masti.
Tiež kvapkou terpentíny vedľa nosa.
Deň som strávila rozmýšľaním nad konverzáciou s Tallie.
Porovnávali sme si postele z detstva,
moju, cez ktorú pichala slama a ktorá bola čoraz tenšia,
a jej, ktorá bola podľa nej taká tvrdá, ako faraónovo srdce.
Ja by som sa mal starať o teba.
Súhlasím.
Je veľmi milá, pokojná a pôvabná.
No zdalo sa, že jej povzniesla dušu
perspektíva ďalšej konverzácie so mnou.
Chcem jej toho veľa povedať, no v jej prítomnosti strácam výrečnosť.
Ako si sa stretla s Dyerom?
Bol najstarším synom od susedov. Pomáhal na farme môjho otca.
A bol z teba okamžite unesený?
Bol, že? Bol z teba okamžite unesený.
Obdivoval, podľa jeho slov, moju praktickosť.
Nie si veľmi naklonená slovám ako "unesený," že?
Používam rovnaké slová, ako ty.
Nepoužívaš.
Keď hovoríš, pretože si plachá.
Ale, stavím sa, že v písaní si lepšia.
Ďakujem.
Tvoj manžel bol unesený len tvojim zdravým rozumom?
A mojimi efektívnymi zvykmi.
To je všetko?
Mojou šikovnosťou.
Dyer má rád mechanické veci.
Nepochybujem, že by bol šťastnejší,
keby sa mohol venovať svojmu vedeckému talentu.
Okolnosti ho donútili k farmárčeniu.
A, napriek tomu, ho jeho srdce zaviedlo k tebe?
To sa musíš opýtať jeho.
Čo by si na to odpovedala ty?
Ako nápadník, nebol
neveľkodušný, ale ani veľkodušný.
Venoval mi pozornosť, aj keď nie sústavnú.
Nebola som si istá, či sa ku mne hodí.
Ale moja rodina mala pocit, že na obzore sú zmeny.
Je to predsa dlhá cesta, z ktorej sa nedá zísť.
Obaja máme byť za čo vďační.
Áno.
Aj tak je to príliš skoro.
Prepáč.
Utorok, 19. februára
Akoby sa moje zdráhanie stalo jeho hanbou.
Jeho nočné slasti, ktoré nikdy neboli početné,
prichádzajú čoraz menej.
A ja som zatiaľ odmietla jeho naliehanie
pokiaľ ide o ďalšie dieťa.
Dobrý.
Toto je môj muž, Finney. Dyera už poznáš?
Stretli sa nám cesty.
- Toto je Abigail, ktorú spomínam. - Dobrý večer.
Manželka o vás hovorí, akoby ste boli v dome.
- Všetko jej vás pripomína. - Keď je preč,
neviem robiť nič iné, len nečinne sedieť.
- Poď ďalej. - Ďakujem.
Tak silno pršalo, že nám to poškodilo mlyn.
Chýbala som ti?
Áno.
Vyzeráš inak.
Nie.
Finney vyzerá príjemný.
Je, keď sa mu chce.
Asi by som mal predniesť prípitok.
Ale keď ide o spoločenské móresy,
som asi taký, ako teľa.
Chce povedať, že je šťastný, že sme sa stretli,
a že znova vidí Dyera.
Vďaka.
Na mojej žene si vážim aj to,
že ma naučila združovať sa s inými ľuďmi.
Finney, vybral si si peknú kravatu.
Ďakujem. Ale vďaka môjmu krku
mi trčí hlava ako kuraťu z klietky.
- Tá torta bola výborná. - Chutila ti?
Som rada.
Bála som sa, že nebude dosť vajec, pretože sme mali nehodu.
Môj nádenník zhodil krabicu s vajcami a dva tucty rozbil.
Oznámil som, že im prináša nešťastie,
tak sa k vajciam už nesmie priblížiť.
"Nešťastie vajciam." Páči sa mi to.
Povedal som mu, že má na košeli toľko dier, že z nej môže mať náhrdelník.
Chceli by sme si dovoliť nádenníka.
Nepozornosťou nádenníkov sme veľa utrpeli.
Nádenník pána Holta vraj preplával na koni
cez kanál, napriek zime.
Naozaj?
Áno.
Zima je veľmi ťažká.
Občas syn pani Weldonovej musí prevážať poštu na lyžiach.
Naše listy sa môžu stratiť.
Písal si Tallie listy počas dvorenia?
Áno.
A nechala si ich?
To vie len Tallie.
Pondelok, 25. februára
Vzťah Finneyho a Tallie ma ohromuje.
Keď sa im občas stretnú oči,
zdá sa, že stoja proti sebe.
Inokedy je badať vzájomná úcta.
Je medzi nami niečo, čo neviem pochopiť.
Drž to tu.
Dobre.
Ďakujem.
Ahoj, Dyer.
Ahoj.
Ideš niekam?
Áno, do mesta.
Želám pekný deň.
Rada ťa uvidí.
Všetko najlepšie.
- Niečo som ti priniesla. - Čo?
Ručne štrikované?
- Dúfam, že sa ti páčia. - Áno.
Atlas
Spojených štátov amerických.
A malá nádobka jablkovej šťavy s vajcom na vrchu.
- Mrznú mi nohy. - Môžem ti ich zohriať?
Ako sa má Finney?
Ako Finney.
Šteklí to.
Manžel si zapisuje tých, ktorí nelegálne prídu na pozemok.
Keď som sa dnes ráno opýtala, čo s nimi chce urobiť,
odpovedal tak nepríjemne, že som radšej prišla za tebou.
Aby v mojom dni bolo aj niečo iné, ako jeho zloba.
Dyer si myslí, že má veľa hodnotných kvalít.
To áno, ale tiež si zapisuje,
koho navštevujem a koľko sa tam zdržím.
Prečo?
Netuším. Odkedy sa to zhoršilo,
prestala som sa zaoberať zvláštnosťami
jeho čudného malého sveta.
Asi ho na mne neteší hlavne to,
že som mu ešte nedala dieťa.
Aký je to pocit?
Najskôr žiadny.
Ale keď sa začala hýbať,
bolo to akoby motýle mávali krídlami.
Neskôr, keď v noci kopala, bolo to akoby tam bol zajac.
Desí ma to.
Myšlienka, že to nezažijem.
Ale aj pôrod.
Väčšina z nás sa tak cíti.
Ale,
keď príde ten čas, budem tu, aby som ťa tým previedla.
Dyer musí chcieť ďalšie dieťa.
Rozumiem.
Narodeninové dary.
Krabička hrozienok,
obal na ihly, ktorý si potrebovala a sardinky.
Rozmaznávaš ma.
Dostala si dary od novej kamarátky.
Už dávno odišla.
Veď som ju videl odchádzať.
Silná búrka sa začala vzdialenými hromami zo severovýchodu.
Akoby okolo prešla lokomotíva.
Zastav!
Ostaň tam!
Poď bližšie, dievča.
Je tu teplejšie.
Prepáčte, pôjdem.
Mala by si počkať.
Poď, kobyla.
Dyer!
Kedy asi dostanem správu od Tallie?
Koľko vydržím čakať?
Koľko vydrží krmivo v stodole?
Každá krava denne zoženie 12 kíl krmiva.
Máš to vedieť.
Po troch dňoch všetky začnú chudnúť.
Noviny predpokladajú, že búrka dovtedy utíchne.
Ale to je zrejme založené na expertnej konzultácii kačacej kosti.
V skutočnej kríze prírody sme všetci vydaní na milosť a nemilosť.
Áno.
Moja mama hovorievala: "Rútili sme sa z jednej tragédie do druhej."
Keď som mal 7, zemetrasenie nám zhodilo dom a stodolu.
Hovoril som ti to?
Nie.
- Zemetrasenie? - Áno.
Pamätám si, že ma niečo nad ránom zobudilo, nevedel som čo.
Otec ma volal.
Ale ja som sa nevedel odtrhnúť od okna.
Vo vzduchu poletovali vtáci, báli sa sadnúť si na zem.
Voda v rieke bola zvlnená a nemohol som sa pohnúť.
Potom,
nakoniec, som zoskočil z prepadnutého schodiska,
ako moji bratia predo mnou.
Schúlili sme sa na tmavej verande.
Neskôr mama povedala, že to zdesenie ju nikdy neopustilo.
Povedala: "Čo je bezpečné, ako toto môže urobiť pevná zem?"
Moja mama.
Tallie! Si zmrznutá.
Tallie, nezaspávaj. Nezaspávaj.
Otvor oči.
Drž ich otvorené.
Pozri sa na mňa.
Zomrel by som bez teba.
Si v bezpečí,
pretože som tu.
Pondelok, 17. marca
Stratili sme polovicu sliepok.
Z ich mŕtvych zobákov som vyťahovala ľad a sneh,
keď som sa ich snažila oživiť.
Klince,
pre väčšiu stabilitu
Syn vdovy Weldonovej počas pochôdzky nahlásil,
že Tallie sa dostala bezpečne domov, podľa neho len s malými omrzlinami.
Dlho sme nevideli tvoju priateľku od susedov.
Finney ju vzal do Oneonta.
Takže je všetko nudné a osamelé?
Štvrtok, 10. apríla
Keksy a sušená makrela na raňajky.
Dyer spevnil výbehy pre dobytok
haldami javorových listov a starej slamy.
Stále mám pocit, že Tallie už nikdy nepríde.
Ale, pripomínam si,
že čas a ihla pomôžu aj s tým najdlhším ránom.
A všimla som si, že keď príde,
moje srdce je ako list, ktorý cez kameň vystrelí voda.
Ahoj.
Opatrne.
Ostaň. Sadni.
Sobota, 12. apríla
Posledné dva dni som...
Veľmi vlhko, oblačno a chladno.
Zadymene.
Možno niekde horí les.
Máš milosrdný nos.
Pondelok, 14. apríla
Zatiaľ je veľmi zlá jar,
ale ďatelina rastie a je v poriadku.
Ako sa má Finney?
Stelesnenie trpezlivosti.
Znova spomína nápad presťahovať sa na západ.
Chcete sa presťahovať na západ?
Možno.
Môj strýko sa presťahoval do Ohia, kde ho čakal zúfalý koniec.
Presne to sa dá od Ohia očakávať.
Zajtra?
Dobre.
Štvrtok, 17. apríla
Skoro celú noc prívalové dažde.
Cesta je zaplavená a jarky sú plné.
Dnes ráno len jemne poprchalo.
Tallie prišla neskôr, ako zvyčajne.
Nevysvetlila to.
Utorok, 22. apríla
Je mi ľúto, že si nemala ani zďaleka šťastné detstvo.
Šťastné teda nebolo.
Ale našla som si vlastné šťastie.
Môj manžel hovorí: "Boh ti do cesty hádže skaly.
Je na nás, aby sme cez ne prešli."
Skaly dostanú len tí šťastnejší.
Mama mojej mamy sa narodila v roku 1780, tu, v okrese Schoharie.
Často rozmýšľam nad odvahou a vynaliezavosťou tých žien.
Predstav si vydať sa do divočiny,
s nádejou, že si tam vytvoríš domov.
Možno dúfali viac, ako my.
Kedy môžeš prísť?
V utorok.
- Ahoj, Tallie. - Dobrý deň.
Príjemné popoludnie?
Áno, veľmi.
- Majte sa. - Ahoj.
Keď som videla jej výraz, mala som pocit,
akoby bola loďou, plaviacou sa po prúde,
kým mňa to ťahalo späť.
No aj tak
som v jej správaní nespozorovala ľahostajnosť šťastlivcov
voči tým, ktorí šťastie nemajú.
Piatok, 25. apríla
- Dobrý deň. - Dobrý deň.
Aj ty si chorá?
Vôbec nie.
Chcela som si porovnať choroby.
Uvarím ti čaj s medom.
Čo?
Každé ráno sa zobudím s tým, že nikdy nechcem byť ďaleko od teba.
A, pod tvojim vplyvom, keďže to vieš so slovami,
som napísala báseň.
Volá sa:
"Ó, choré a nešťastné srdce, upokoj sa."
Keď som bola malá,
myslela som, že si môžem vycibriť intelekt a urobiť niečo pre svet.
Ale, život ma prekvapil tým, že je oveľa obyčajnejší.
Hovoríš o tom momente, o ktorom sa mi snívalo,
keď sme triumfovali niečím úžasným,
alebo nás prijali doma so slzami a výkrikmi šťastia.
Vieš, nad čím rozmýšľam?
Je možné, že ani jedna z nás ešte taký moment nezažila?
Podľa mňa áno.
Alebo že ešte príde.
Naozaj?
Tak, čo si myslíš?
Čo si o nás myslíš?
- Neviem to vyjadriť slovami. - Pokús sa.
- Pokúsila som sa. - Tak skús znova. Čo si predstavuješ?
Predstavujem si to, ako naše všeobjímajúce pocity nevynechajú nič,
čo by sme mohli hľadať.
To bolo asi príliš.
Podľa mojich skúseností,
nie vždy tí, ktorí ukazujú najmenej, cítia najmenej.
Pes driape drevo.
Prečo si neurobila to, čo si chcela?
Nechcem, aby si sa nakazila.
Voniaš ako sušienka.
Musím ísť domov.
Ohromenie a radosť.
Neurobila si nič z toho, za čo nesieš zodpovednosť.
- Potrebuješ pomoc? - Nie, myslím že nie.
Takže bude studená večera?
Podojím kravy.
Piatok, 30. mája
Lúče slnka vinúce sa korunami stromov
vytvárajú nádhernú zmes svetla a tieňa.
Držíme si priateľstvo pre seba a skúmame ho,
akoby to bola nekompletná mapa nášho úniku.
Keď sa deň skončí,
myseľ si mi vracia k nej, zalieva ma teplo a hovorím si:
"Prečo musíme byť oddelené?"
Prestala si sa usmievať. Bolo to pre niekoho iného?
Prepáč, mysľou som bola inde.
Potrebujeme látku, gombíky a niť.
Vadí ti, keď tu pri tebe takto sedím?
Vôbec nie.
Možno mi to trvalo, ale naučil som sa brať ohľad na iných.
Pochopil som potrebu ľudského súcitu
voči nenaplneným.
Myslím, si, že som ti prejavila súcit.
Asi áno.
Vracia sa jej úsmev.
Dobrý deň.
Verím, že intimita zlepšuje náladu.
Ak je to pravda,
tak každý moment, čo strávime spolu, z nás spraví veselé robotníčky.
Nebude to prospešné pre naše farmy?
A našich manželov?
Všetky naše bremená budú ľahšie.
Keď odišla, cítila som sa ako čln na mori,
ktorý nevie, kam smeruje.
Čistia odtok pod ulicou pri odbočke.
A viacerí ľudia majú horúčku.
Bol tu Holt zavesiť slaninu.
Stále sa nezotavil z bitky od dvoch neznámych.
Museli ho domov odviezť na voze.
Povedal, že tí muži ho chceli zabiť,
ale zistili, že si ho s niekým zmýlili.
V poslednej čase hovoríš len o zbojníkoch a lúpežníkoch.
Práve naopak.
Často ustupujem tvojej citlivosti.
Nepovedal som ti ani o správach o mužoch,
ktorí otrávili, alebo zabili svoje ženy,
pretože som to počas večere nepovažoval za vhodné.
"Zabili svoje ženy." Použil tieto slová?
Tieto slová.
Máte veľa nezhôd?
Áno, pre manželské povinnosti.
Povedala som mu, že som proti a nie som ochotná.
A on to prijal?
Odvtedy sa ma nedotkol, takže...
Ale, rozveselila som sa napísaním básne.
Môžem ti prečítať začiatok?
Môžeš mi prečítať celú.
Nie, začnem úvodom.
Rada polievam záhrady Mám rada plazivé rastliny
Rada chodím po vzduchu Ale bojím sa keď stretnem muchu.
Neviem, aký je to rým.
Chápeš, prečo ti to nemôžem prečítať celé?
Prepáč.
Vždy som bola nepriateľská and nemotorná.
Pred chvíľou som mala pocit,
že vždy, keď sa k tebe priblížim, odtiahneš sa.
Keby som sa nehýbala, vrátila by si sa, ale držala by si si odstup,
ako tie vrabce, ktoré sú na farme
a neprídu do domu.
- Tak sa necítim. - Ako sa teda cítiš?
Keď som chodila do školy,
učiteľka mi dala hrať Cordeliu so starším chlapcom, ktorý bol kráľ Lear.
Ku koncu hry skončí kráľ a jeho dcéra vo väzení,
ale on to vidí pozitívne.
"Poď, ide sa do väzenia," hovorí.
"Sami dvaja budeme spievať ako vtáci v klietke."
Uväznení?
Pozitívne?
Človek asi musí prečítať celú hru.
Ľudia môžu byť pozitívne uväznení asi len v hrách.
Nemyslíš, že existuje klietka, ktorá by bola pre nás dobrá?
Ja len...
Viem len to...
Nikdy som nemala rada klietky.
Dúfam, že si mala pekné popoludnie v Šangri-Le, alebo Timbuktu,
alebo kde si to bola.
Bolo to rušné popoludnie, áno.
To teda hej. Bola si preč päť hodín.
Bola som v obchode s látkami. Nič sa mi nepáčilo.
Zastavila som sa po kávu,
ale pýta za ňu 60 centov. Mala som len 50.
Povedala som si, že ti niečo kúpim,
ale pán Arnolds mi pripomenul, že mu stále dlhujem za posledný nákup.
Tak som musela zavrieť peňaženku.
Povedz mi všetko o svojom dni. Nevynechaj nič.
Nezaujíma ťa, ako tvoja žena trávi čas?
Nemám pocit, že mám ženu. Mám sebeckú cundru, ktorá...
Ktorá radšej pôjde do domu iného muža,
akoby sa zapojila do práce.
Dyer bol na poli
a ich dom je po ceste domov, takže...
Takže ste s Abigail hodiny preklebetili?
Užívali sme si spoločnosť.
Mám isté očakávania a ty máš isté povinnosti.
O tvojich očakávaniach sme hovorili celú noc a celý deň.
Neostanem so ženou, ak to budú sústavne sprevádzať hádky.
Tak by si so mnou nemal ostať, nie?
Nežiadaj viac, ako zvládneš.
Nedeľa, 8. júna
Celé popoludnie používa jastrab jediný oblak nad nami,
ako vlastný parazól.
Aby odstrašil ostatných svojho druhu.
Náš dom je plný hnevu aj ľútosti zároveň.
Nech nám Boh pomáha.
Keď prešli tri dni bez toho, aby sa ozvala,
prikradla som sa k jej domu, aby som sa na ňu pozrela
z, podľa mňa, úplne bezpečného miesta.
Otočením objektívu som si mohla priblížiť jej tvár
a udržať ju tak, kým sa neotočí.
Jej výzor vo mne vyvolal pocit,
rovnajúci sa sile, ktorá odhodí plávajúci konár ďaleko
za priepasť vodopádu a až potom spadne.
Žena nemá právo rozhodovať o svojom tele,
pretože rozhoduje muž.
Neodopieraj inému, aby ťa nepokúšal Satan,
pre tvoju nedostatočnú sebakontrolu.
List Efezanom 5:33.
Podriaďte sa svojim mužom, ako Pánovi...
Pondelok, 9. júna
Milosrdný Otče,
zvráť beh udalostí.
Streda, 11. júna
Dyer je celý deň ticho a ja sa teším svojej samote.
Ahoj!
Tallie.
Dni sme ťa nevideli.
Bola si chorá?
Dúfam, že nič vážne.
Necítila sa dobre.
- Pekné popoludnie. - Pekné popoludnie.
Chcem vás zas pozvať na večeru, túto sobotu.
Ale my sme na rade. My by sme mali hostiť vás.
Dovtedy prijmite naše pozvanie.
Veľmi radi.
O šiestej?
O šiestej.
Keď som bola malá, mama mi raz v hneve povedala,
že môj otec od nej nechce nič, okrem práce v záhrade,
zberu plodín, zavárania,
starostlivosti o hydinu, dojenie kráv, starostlivosti o domácnosť,
a práce na poli, ak je to potrebné.
Povedala, že v jeho zápiskoch sa objavila len vtedy, keď si kúpila šaty.
Som tam niekde?
Zapisujem jarné výdavky.
A ako sa veci zmenili?
Dcéry sa vydávajú také mladé, že všade, kam sa pozrieš,
sa musia útle dievčatá proti ich vôli brodiť morom súženia,
ešte predtým ako vôbec vyrástli.
Na to to je!
Poď. Poď.
Ránko.
Ránko, Jim.
Dobré ráno, pani. Mám pre vás novú knihu.
Vlastne by som si chcela pozrieť tie modré šaty, čo tam máte.
Dobre, pani.
Je to dva a pol.
Zoberiem ich.
Môj výdavok?
Ďakujem.
Najstaršia dcéra Manningovcov sa potkla na olejovej lampe a zapálila dom.
Oheň!
Predtým, ako ju z domu vyhnal oheň,
počula kričať svoju sestru, ktorá uviazla na pôjde.
Poďme!
Nie!
Ešte minútu.
Ešte jednu...
Dostaňte ju odtiaľ!
Nie!
Vašu ženu treba pochváliť za jej pohostinnosť a varenie.
Pamätám si na dni...
Nie, ďakujem.
Keď každú rodinu kŕmili, šatili, chránili
a otepľovali produkty, ktoré dobrá žena zhromaždila vlastnými rukami.
Od drevorubačov som počul,
že najstaršia dcéra pani Manningovej bola počas ohňa veľmi popálená.
- Cassie. - A zomrela.
Áno, je to tak.
Ako hovorieval môj otec:
"Najväčšie nešťastie zo všetkých niekedy sklame naše pozemské nádeje."
Nádherná visiaca lampa.
Finney ju kúpil, aby všetci mohli v ktorejkoľvek časti izby čítať.
Nebol som vychovaný, aby som čítal.
Ale verím, že otec by mal dať deťom všetky možnosti na zlepšenie.
Deti sú citlivou témou v tejto domácnosti.
Asi aj vo vašej.
Ospravedlňte môjho muža.
Aj tak, nech ma postihne akékoľvek nešťastie,
snažím sa o zlepšenie situácie vlastnými silami.
Ja...
Študujem svoje možnosti
a všetkému venujem ešte väčšiu pozornosť.
Za to si zaslúžite pochvalu.
Dám vám príklad.
Keď som začal farmárčiť,
tak ma trápila vlastná neschopnosť zastaviť štekanie psov,
že jedného dňa, v januári, počas búrky,
som držal psa vonku z maštale počas víchrice,
až kým nezamrzol.
Aj ja som skoro zamrzol, minimálne moje ruky,
aj s pracovnými rukavicami.
To je odsúdeniahodné.
Dobre som videl, že používate starý lopatový pluh?
Keďže máte záujem o moje stroje,
mám bránu na pántoch, ktorá mi robí problémy.
Hroty sa zachytávajú o kamene a korene a odlamujú sa.
My máme na bráne kotúče.
Fungujú lepšie?
Zdá sa.
Prines dezerty.
Tuším sme plní.
Môj muž trvá na koláčoch, kompótoch a šľahačke.
Dobre.
Čo sa deje? Si v ohrození?
- Čo sa ti stalo na krku? - Spadla som cez plot.
Nič som nepočula.
Je veľa vecí, ktoré si nepočula.
Späť pri stole, Tallie striktne ovládala svoje oči.
Nálada jej muža sa akoby zhoršila.
Naložil nám koláče a šľahačku
a jej tanier nechal prázdny.
Sobota, 21. júna
Moje srdce je vo víre.
V hlave mám zmätok.
Ďalší týždeň bez návštevy od Tallie.
Ani slovo.
Môj nepokoj ma často núti prestať pracovať
a kráčať po dome ako väzeň.
Musím ju vidieť.
Tallie!
Čo sa stalo?
Odišli.
Bez rozlúčenia?
Musíme zavolať šerifa.
A čo asi tak nahlásime? Že sa nám odsťahovali susedia?
Je to farma Zebrun. Prenajímali si ju.
Tak pôjdem ja.
Z akého dôvodu?
Je tam krv.
Tebe sa nikdy nič nestalo?
Takže neurobíme nič?
Prejdem susedov.
A ak nebudeme spokojní, môžeš o svojich obavách povedať šerifovi.
Ďakujem.
Pondelok, 23. júna
Dyer povedal, že pani Nottowayová videla karavan na ceste,
ktorý neskoro večer smeroval na severozápad.
Pani Nottowayová?
Hovorila, že videla postavu Tallie vedľa jej manžela, ale nebola si istá.
Podľa nej druhé auto šoféroval nádenník.
Nedeľa, 29. júna
Videla som šerifa na ceste do kostola.
- Naši susedia, Tallie... - Moje obvinenia ostali bez reakcie.
Dyer povedal, že nikto nebude vyšetrovať zločin
bez dôkazov, že bol nejaký spáchaný.
Upokojiť sa?
Odmietla som sa upokojiť, tak ma priviazal k stoličke a dal mi laudanum.
Pondelok, 30. júna
Omámená a zadýchaná z laudana.
Budím sa s plačom, zaspávam s plačom,
plním si povinnosti s plačom.
Nedeľa, 6. júla
Som knižnica bez kníh,
more smútku, hnevu a túžby.
Dyer hovorí, za čo všetko musíme byť vďační.
Tak sedím, uvedomujúc si tikajúce hodiny,
kým on plače nad, podľa neho, úbohým, zabudnutým ja.
Streda, 9. júla
Aj keď som hodiny nebrala laudanum, smútok ma premohol tak,
že Dyer popoludní odišiel znepokojený z môjho stavu.
Utorok, 22. júla
Weldon?
- Dobrý deň. - Nájomníci zo Zebrunu odišli.
Nenechali novú adresu?
Nie. Máte list.
Je od nej?
Áno.
Odkiaľ?
Okres Onondaga. Vieš, kde to je?
Severne od Syracuse.
Prečítaš ho?
Prečítam si ho.
Abigail, Abigail, Abigail.
Je mi ľúto, že ti posielam len tento list
a je mi ľúto všetkého, čím list nemôže byť.
Aj ten najlepší list je len kúskom z niekoho.
Je mi ľúto, že som sa nemohla rozlúčiť.
A je mi ľúto, že sme museli vymeniť jednu mizériu za druhú.
Domy, ktoré sú hlboko v lese,
svojou samotou vždy pôsobia hrozne a neprirodzene.
Keby tu boli len rozpadnuté opátstva plné netopierov,
výhľad by bol dokonalý.
Naša strecha je deravá a v suchom počasí vydrží,
ale, keď prší, musíme po podlahe rozložiť nádoby na mlieko.
Ale, vonku pred kuchyňou
už kvitnú sasanky a srdiečka
a ďalšie, krajšie kvety,
ktoré ti vďaka svojej hlúposti nevymenujem.
Posledných pár týždňov som sa mala asi horšie,
ako ktorákoľvek žena, aká kedy žila.
Počas toho mála času, čo mám pre seba,
Finney nahlas číta inštrukcie pre ženy zo Starého testamentu.
Pokiaľ ide o Bibliu,
musím povedať, že je tam veľa pasáži, ktoré vie naspamäť,
ale nevzal si ich k srdcu.
Neviem opísať stav jeho mysle, ale môžem povedať,
že moja spoločnosť preňho musí byť nepríjemná.
Ak je to tak, je mi to ľúto.
Pekné popoludnie!
Popoludnie.
Zdravím.
Niečo pre vás mám.
Nech sa páči.
- Ďakujem. - Pekný deň.
- Je to pre mňa? - Z okresu Schoharie.
- Tvoja Abigail. - Daj mi to.
Daj mi to, Finney.
- Finney. - "Čo sa stane
s tisíckami takých, ako sme my,
roztrúsenými v divočine a povinnými sa zodrať?
Mám pocit, že vtedy, keď bola naša budúcnosť ružovejšia,
z diaľky sa začal zakrádať čierny tieň.
Ale, predstav si aj tie šťastnejšie chvíle,
keď sa rodiny, ktoré boli predtým na mizine,
zázračne stretnú vďaka láske.
Vďaka tvojej tvári zvládam noci.
Tebe venujem snívanie predtým, ako sa uložím na spánok,
ktorý neprichádza.
Akoby všetko vo mne lapalo po vzduchu
a ja si poviem, že keď je to také teraz, aké to bude neskôr?
Posielam ti všetku podporu a lásku.
Posielam ti zo srdca nádej. Abigail."
Musíš vedieť, že samotná sila
by ma na takéto miesto nedostala.
Bolo mi povedané, že mám podporovať záujmy, šťastie
a povesť niekoho, koho som kedysi milovala.
Podľa mojich odhadov sme vzdialené asi len 135 kilometrov.
No ľudia ako my, nechodia na dlhé návštevy.
Dyer mi najprv nedovolil odísť, potom chcel ísť so mnou
a voz dobehol až na konci nášho pozemku a naskočil naň.
Musel na nás byť mučivý pohľad, ako sme sa vedľa seba natriasali.
Noc bola príjemná a teplá pred prichádzajúcim dažďom.
Je ťažké napísať, ako veľmi sa ti chcem poďakovať,
ale niekde musím začať.
Abigail,
chcem ti povedať, že byť s tebou, aj osamote,
je ako byť súčasťou tej najväčšej
a najpriestrannejšej komunity, akú si viem predstaviť.
Cítim sa k tebe bližšie, ako k sestre,
pretože všetko úžasné, čo cítim...
Chcem cítiť.
A vieš, ktorá spomienka je pre mňa najdrahšia?
Keď si sa ku mne otočila s tým úsmevom,
keď si zistila, že si milovaná.
Nemám odkiaľ vedieť, čo príde.
Ale viem, že dôvera, odvaha a city, ktoré spoločne máme,
nám budú priať
a chrániť nás.
Si moje šťastné mesto.
- Môžem sa opýtať o čo vám ide? - Prišla som za Tallie. Kde je?
Počul som vás na ceste. Robili ste taký hluk, ako kováč.
Sme na ceste tri dni. Neodídeme, kým ju neuvidím.
Netýka sa ma to, bez čoho odídete, alebo nie.
- Vyjadrujte sa slušne. - Kde je?
Liečil som ju čajom zo sadzí a koreňom borovice.
Ale choroba vždy skúša našu ochotu skloniť sa pred najväčšou autoritou.
Asi to bol záškrt.
Nie!
Došlo k odcudzeniu v manželských...
Koľko je hodín?
Je mi to jedno.
- Musím ísť. - Dosiahneš niečo.
Poď.
Nedeľa, 31. augusta.
Je veľmi horúce a slnečné počasie.
Vyčistila som kôlňu, ktorá bola plná hrdze a prachu,
umyla som okná a zavarila jablká na zimu.
Za naše mlieko a maslo sme dostali štrnásť dolárov.
Porezala som sa nožom na šúpanie ovocia.
Utešujem sa tým, že niekedy v budúcnosti,
keď bude Dyer musieť cestovať do Syracuse pre krmivo, alebo dodávky,
pôjdem s ním, vezmem jeho pušku,
odídem do Skaneateles a zabijem Finneyho tam, kde sedí.
Dyer pracuje na stodole.
Každú deň prehlbuje naše odlúčenie.
Občas, keď sa zotmie,
prejdeme sa cez kopce na vyššie položené polia, odkiaľ je výhľad.
Dyer sa snaží predstaviť si, akí sme boli,
zatiaľ čo ja si predstavujem Tallie v tom slušnom a chápavom domove,
ktorý existoval len v našich snoch.
Predstavujem si Tallie a Nellie ako sú niekde spolu
a Nellie češe Tallieine vlasy.
Predstavujem si, ako si navždy zakážem pocity,
ktoré vo mne vyvolala a vycibrila.
Predstavujem si, čo môžem urobiť pre Dyera.
A predstavujem si, že budem stále písať tento denník,
akoby to bol môj život.
Akoby môj život nebol inde.
Vždy som sa bál, že tým, ktorých milujem, prinesiem nešťastie.
Naozaj na to nič nepovieš?
Neviem kde začať.
Neviem čo by sme ešte jeden pre druhého vedeli urobiť
s našimi obmedzeniami.
Nevieš?
Neviem.
Nevieš?
Tak potom
je dobré, že vieme,
že na našej predstavivosti sa dá vždy pracovať.
Preklad titulkov: Agata Stanekova