Er jeg normal?
Din puls er uregelmæssig.
- Hjerneaktivitet, ikke afklaret. - Det var ikke det, jeg spurgte om.
Jeg kan mærke det.
Deres sprog.
Det fylder mit hoved.
Lad os tage det et skridt ad gangen.
Hvad kan du huske fra din tur ind i junglen?
- Jeg var ikke i junglen. - Jeg fandt dig, Mitsuki.
- Du gik derud helt alene. - Jeg var ikke i junglen.
Jeg var i dem.
Jeg kan huske, at jeg fulgte deres stemmer
og gravede efter lyset.
Jeg kiggede ud over verden.
Moderskibet.
Det er der, portalerne fører hen.
Hvis jeg kan lære at styre dem, kan vi sende folk igennem dem.
Jeg må derud igen.
Skal noget gentages, kræves der hukommelse.
Kan du sige ærligt, at din er intakt?
Hvad helvede er det her for et sted?
Helvede er et godt ord for det.
Billy?
Kan du høre mig?
- Er han familie? - Noget i den stil.
Generalen sagde, at de var sådan, da de kom retur.
Retur? Mener du...
Åh gud.
Felix?
Nels?
Dolores?
- Er der flere hernede? - Nej, det er det. De laver prøver på dem.
For at afgøre, hvorfor de blev sendt retur.
Glem det. Du skal med hjem, Billy.
Jer alle sammen.
Rose, de skal ikke hjem.
Se på dem.
Hold ud! Forstærk positionen! Af sted!
Jeg holder øje. Vi må af sted.
Jeg afgav et løfte til alle, der kom forbi stationen eller ringede.
Jeg ville gøre det, der skulle til.
Hvert eneste ansigt på hver eneste plakat.
Og nu ved du, hvor de er. Og det fortæller du dem.
Hvad fortæller jeg dem?
At jeg efterlod dem?
Du ved lige så vel som jeg, hvordan det er at leve med tab.
Ville du ikke give alt for at se din søn igen?
Ikke sådan her.
Lige nu har dem derude, dem du afgav løftet til, noget, jeg ikke har.
Håb. Noget at kæmpe for.
Du kan ikke komme tilbage med deres kære sådan her.
I det mindste kan de være her, hvor nogen kan forsøge at hjælpe dem.
Men i mellemtiden er vi nødt til at gå derud igen.
Vi må hjælpe dem, der faktisk har brug for det.
For helvede.
Vi kommer tilbage, Trev. Og når vi gør...
Så skal de alle sammen hjem.
Vi må af sted. Nu!
Kom.
Smid våbnene!
Ned på knæ!
- Vi er ikke ude på noget. - Hold kæft! Ned på knæ!
Skub dem fremad.
Jeg har to flygtede fanger...
Tilbage!
Ned på knæ.
Kom så. Ned på knæ. Ned på knæ.
- Er du uskadt? - Ja.
- Tak. - Tak mig, når vi er ude.
Jeg har formået at tage tilbage...
Og hver gang har jeg fået en bedre fornemmelse af det.
Vi håbede, at du kunne lave et kort.
Jeg prøvede at lave et sammen med de andre børn.
Alles oplevelse af rumvæsenverdenen er forskellig.
- Det er umuligt. - Men ved du nu,
hvor du er rejst hen?
Det ville ikke give mening at tegne det.
Jeg indhenter jer.
Men jeg var der for mindre end en time siden.
Jeg ved ikke hvordan. Men jeg har rejst til moderskibet.
Det er derfor, jeg har indkaldt til møde, hr. general.
De oplysninger, Caspar har indsamlet,
de kort, han har lavet med de andre børn,
tegner et billede af det fartøj.
Spørgsmålet er, hvordan vi rammer det.
Der er et lys.
Der er et lys deroppe. Stærkere end de andre.
De vil ikke have, at jeg når derhen, men jeg kan se det.
Jeg tror, at det forbinder dem. Dem alle sammen.
- Så hvis vi rammer dem... - Rammer vi dem alle.
Lad os sige, at drengen kan komme derop igen.
Portalen her i Idabel sender som regel folk tilbage til samme sted. Krateret.
Og opsamlingsstedet er tilfældigt og uforudsigeligt.
Selv hvis vi kunne finde det,
ville vi ikke vide, hvordan vi skulle kontrollere det, så det er sikkert for os.
Jeg håber, at vores hold i Amazonjunglen kan hjælpe med det.
En af dem var deroppe med Caspar. De opdaterer mig snart.
Områderne på vores planet, der er egnede til beboelse, er svundet ind.
Jægerdræbere tynder ud i vores styrker.
Der er ikke andre steder, vi kan søge tilflugt i vores verden.
Så vi er nødt til at udkæmpe krigen i deres.
Caspar?
Trevante?
Spøgelset Caspar.
Hænderne op, lige nu!
Det er en ordre!
- Vent. Vent. Nej, jeg kender ham. - Hr. general, hvem er det?
Trevante Cole, forhenværende US Navy SEAL.
Tilfangetaget for at bryde ind på basen. Beklager, fru præsident.
Vi havde en hændelse i dag,
og derfor blev seniorsergent Cole tilbageholdt.
Tilladelse til at føre fangen tilbage til hans celle?
Nej. Jeg kender Trevante.
Han hjalp mig i London.
Han fik mig på hospitalet og risikerede sit liv for at redde mit.
Var det ikke for ham, var jeg ikke i live.
Jeg troede, at jeg havde mistet dig.
Det havde du også næsten.
Jamila...
- Hun fandt mig. - Hun klarede den også.
- Fru præsident? - Hr. general.
Bed dine mænd om at sænke våbnene. Lad os høre, hvad han har at sige.
Hvordan fandt du vores base i Idabel?
Caspar førte mig herhen.
Hans tegninger. Hans bog.
Har du den stadig?
Det er det eneste, jeg har holdt fast i.
Den holdt mig... Den holdt mig i gang.
Den førte mig til den her by, den her base.
Det hele var i din bog.
Og alle mente, at jeg var skør.
Og nu er du der.
Jeg er her.
- Jeg vidste det. - Vidste hvad?
At det hele skete af en årsag.
Jeg hørte dig sige, at I vil tage op til moderskibet med Caspar.
Hvis I sender soldater med, vil jeg med.
Det er ikke Afghanistan, sønnike. Det er ikke en normal mission.
Præcis. Hvis I sender soldater derop,
der ikke ved, hvordan han tænker eller fungerer,
sender I de forkerte våben i krig.
Det skal være mig. Jeg er den rette til missionen.
Jeg ville lægge mit liv i hans hænder.
Det forstår jeg godt. Det vil jeg ikke.
Vi har arbejdet for hårdt og for længe til at overgive missionen
til en, vi ikke kan kontrollere.
Du har en by fyldt med soldater, I kan kontrollere.
Og jeg kom forbi næsten alle sammen.
Det beviser bare din manglende respekt for autoriteter.
Du kan gå tilbage til din celle, eller du kan tage hjem.
Det er dine valgmuligheder.
Jeg vender ikke det her ryggen.
Så bliver du fulgt tilbage til din celle. Hr. general!
Nej. Nej, vent!
Tid er ikke noget, vi har rigeligt af.
Sig farvel og gør det nu.
Vi fik faktisk aldrig sagt farvel.
Held og lykke.
I lige måde.
Er du... Er du okay?
Han vil ikke have, at jeg lader mig bedøve.
Jeg må ikke engang prøve.
Måske holder han af dig.
Mere end af noget andet. Endda ham selv.
Jeg kom ikke den lange vej for at stoppe nu.
Han får brug for mig deroppe.
Ja. Og hvad, hvis vi har brug for dig hernede?
Jeg siger bare, at...
Se på tegningen.
Jeg har kigget på den hundredvis af gange. Tusindvis. Hvad er der med den?
Ja, okay. Det skal forestille dig, ikke?
Og Casper?
Han er på én planet, og du er på en anden.
Du fortalte mig, at Caspar ved, hvad der venter.
Hans... Hans tegninger er svaret eller spådomme eller noget.
Hvorfor skulle den her være anderledes?
Hvorfor skulle han tegne noget, medmindre det ville blive sådan?
Nogle gange, når man ser på noget længe nok,
ser man det, man gerne vil se.
Det... Det, man ønsker, at det kunne blive.
Det gør det ikke virkeligt. Uanset hvor meget du ønsker det.
Monty.
Hør her. Jeg siger bare, at vi har brug for dig.
Verden har brug for dig. Det er alt.
Så du ved ikke, om Aneesha fandt Sarah?
Vi kom væk fra hinanden.
Men hvis jeg kom ud, gjorde hun måske også.
- Noget nyt? - Vi har prøvet alle kanaler.
Rachel, Rudi, Aneesha.
Bliv ved med at prøve.
- Måske har de slukket for dem... - Vi er de eneste, der er tilbage.
- Alle andre er taget til fange eller... - Det ved du ikke. Okay?
- Vi må bevare håbet. - Måske bør vi være realistiske, Clark.
Vi skal ud af Idabel.
Vi kan ikke bare køre uden Sarah og Aneesha.
- De er derinde. - Og basen er i højeste beredskab.
De leder efter os. Hør her.
Vi fik Aneesha herhen. Og vi måtte bløde for det.
Nu kan vi kun håbe, at hun er sammen med Sarah, og så planlægge næste træk.
Clark.
Jeg tog den her fra en af soldaterne.
Den er lidt smadret, men måske kan vi lytte med.
Jeg ser, om jeg kan få den til at fungere.
Men bare så I ved det: Når der er fri bane, skrider jeg.
De, der vil med, skal være velkomne.
Nej!
Tiden er ved at løbe ud, miss Malik.
Vi har kun en håndfuld ledetråde
til hvad rumvæsnerne er, og hvordan vi kan besejre dem.
Og genstanden er én af dem.
Du gjorde alt, hvad du kunne, for at holde fast i den.
Du må vide, hvordan den fungerer. Vær sød at hjælpe mig.
Dine mænd tog min datter.
Og jeg kan se, at du elsker hende meget højt.
Sig mig, hvad du har gjort for at holde Sarah i live.
- Undskyld? - Siden invasionen begyndte.
Har du stjålet fra andre? Løjet for dem? Værre?
Ja. Det har jeg. For min families skyld.
Jeg har millioner af familier, jeg skal holde i live.
Og det gør det okay at tage et barn fra hendes mor?
Ikke okay, men nødvendigt.
Hvis det kan gøre, at vi vinder...
Det, jeg siger, miss Malik, er,
at når man kæmper mod uhyrer, og det gør vi,
er man nogle gange nødt til at gøre noget, der virker...
Uhyrligt.
Kom nu.
Den gjorde, at vi var i sikkerhed.
Derfor beholdt jeg den. Men jeg ved ikke, hvordan den virker.
Den reagerer, når den er tæt på rumvæsner.
Den kan såre dem. Dræbe dem.
Men jeg ved ikke, om den vil virke mod de nye rumvæsner derude.
Og din søn? Ved han det?
Din datter sagde, at det var ham, der fandt genstanden.
At han kunne tale med den.
Hvis vi kunne tale med ham, få fat i ham...
Før os tilbage til vores celle.
Du har allerede et af mine børn. Du får ikke det andet.
I sagde, at I var i stand til at få adgang til portalen.
Hvis vi kan finde den portal, der har ført folk til Idabel,
kan I så holde portalen åben længe nok, til at vi kan sende et hold soldater ind?
Miss Yamato?
Undskyld, fru præsident.
- Min hjerne... - Vi vil være klar, fru præsident.
Godt. For en ung mand løber en stor risiko
for at mødes med vores soldater på fartøjet.
Hvis portalen kan føre soldaterne til det sted, I siger,
er det vores bedste mulighed. Så ja. Vær klar.
Jeg kan kontrollere det. Det kan ikke kontrollere mig.
Hanley og hans fandens radio driver mig til vanvid.
Luke?
- Luke, hvad er der galt? - Rumvæsner. Jeg kan mærke dem.
De er derude.
Det er derfor, de kommer.
- Alle enheder skal være klar. - Vent.
- Det leder måske efter en portal. - Lyt.
Alle enheder skal være klar til en rumvæsenportal.
Muligvis...
Vi har netop fået at vide, at der kan være en portal i Idabel.
Alle enheder skal være på vagt over for tegn på en rumvæsenportal.
Det, de har talt om over radioen...
- Luke. - Portalen.
Den er her, og der kommer rumvæsner for at beskytte den.
- Det afgør det. Kom så. - Hvad? Nej. Vi må hjælpe soldaterne.
- Siden hvornår? - Luke, hør her.
Vi har stemt om det, og Ryder og jeg bliver
for at sikre os, at din familie har det godt, men alle andre...
Vi forlader Idabel. Nu.
- Stikker I af? - Vi har mistet folk nok.
Jeg troede, at I ville redde dem.
Hør efter, medlemmer af Bevægelsen!
Læg våbnene og kom ud gennem døråbningen!
Adlyder I ikke, opfatter vi det som aggression.
I har 20 sekunder.
- Jeg overgiver mig ikke uden kamp. - Bevar roen, alle sammen.
Luke! Hvad laver du?
Jeg ved, hvad I leder efter.
Sønnike, du skal lægge dig ned på jorden.
Portalen til moderskibet. I har brug for min hjælp.
Jeg ved ikke, hvordan du tror, at du kan hjælpe,
men lige nu skal du gå væk fra døråbningen.
Ikke skyde! Vi adlyder.
- Gør vi ikke, Luke? - Ned med jer!
- Hør nu efter. - Luke.
Lad...
- Hvad laver han? - Hvad er der galt med ham?
Pas på.
Klokken seks.
Det her...
- Det er sådan, jeg kan hjælpe. - Dig? Gør du det her?
Kan du stoppe dem?
Hvis der er et, er der flere. De færdes i flokke.
Vi hørte, at I leder efter en portal.
Uanset hvad det er, kommer de for at beskytte den.
Lad os glemme alt det her vås og hjælpe hinanden.
Kontakt general Mitchell. Han skal høre det her.
Kom så! Af sted! Af sted!
Røm området!
Mor, hvad sker der?
Det er okay, skat.
Det er okay. Det er ingenting. Det er fint nok.
Malik.
Hvad foregår der? Er vi i fare?
Rumvæsnerne er trængt gennem porten til Idabel.
Hvorfor fortæller du mig det?
Vi har ledt efter en portal, et væsen, i den her by.
Din søn siger, at rumvæsnerne vil beskytte den.
- Hvor er min søn? - Han er med mine mænd.
Hvor fører de ham hen?
Det er farligt derude.
Hvis du fører os til ham og passer på os, vil jeg hjælpe med hvad som helst.
Luke stoler på mig.
Knægt, er du sikker på, at de er her for at beskytte den tingest?
Jeg kan se det, de ser.
De bevæger sig hurtigt.
Hvor? Hvilken vej bevæger de sig?
Ind mod byen.
Hr. general, knægten siger, at jægerdræberne har kurs mod byen.
Gør jer klar. Hvis I skal forberede jer, så gør det nu.
Jeg er der hele vejen.
Du er ikke alene derinde.
Hvis du skal huske én ting, så er det det.
Vi overvåger dine tal og retter dem, hvis de begynder at falde.
Jeg ved ikke, hvad der sker deroppe.
Men jeg ved det her, Caspar, og det har jeg vidst længe.
Du er en fighter.
Du finder måder at overleve. Vi er her for at hjælpe.
Okay, ja. Det er ren Exorcisten.
Hvis deres hoveder snurrer rundt, er jeg smuttet.
Jeg kan ikke se noget. Fornemmer du, at de nærmer sig?
Hvad fanden laver de med et barn?
Hvad? Hvad er der?
Hr. general, vi har fundet noget.
Op med dig. Op med dig, min ven.
De er her.
Af sted! Spred jer! Af sted!
- Af sted! - Løb! Løb!
- Kom så! - Kom nu!
Af sted, af sted!
Trev, stop! Hvor skal du hen?
Af sted, af sted!
Luke!
- Tilbage. - Nej, slip mig!
- Tilbage. Tilbage. - Slip mig! Gør noget!
Kan du holde dem væk?
Vi er hos dig.
Var det dig?
Det var dem.
Vi kan se portalen i Idabel.
Holdet er klar. Er hun?
Mitsuki?
Mitsuki? Kan du høre mig?
De fandt portalen.
Kan du se den? Mærke den?
De er overalt.
- Kig efter ødelæggelser... - Kig efter ødelæggelser...
- ...soldater, døde rumvæsner. - ...soldater, døde rumvæsner.
Jeg ser det.
Hendes puls er mere uregelmæssig. Hendes EEG slår helt vildt ud.
Sphenoidalt og suboccipitalt.
Du sagde, at hun godt kunne.
Hvis hun ikke kan stabilisere sig selv, kan hun ikke stabilisere portalen.
Det her er vores chance.
Dr. Castillo, er hun klar?
Mitsuki.
Mitsuki, kan du høre mig?
Jeg kan høre dig.
Jeg kan holde hende stabil.
Skru helt op for lyden af min stemme.
Vi kan ikke bruge dine langtidsminder til at holde dig fast.
Jeg ved ikke nok om dem.
Detaljer, specifikke ting.
Men jeg ved alt om vores fælles minder.
Alt.
Hvert eneste øjeblik.
Kan du huske vores første dag i Amazonjunglen?
Jeg bad dig røre jorden.
Kan du huske fornemmelsen af jorden?
Den måde, du smilede, da solen skinnede gennem træerne.
Følelsen af solen på din hud.
Og du sagde: "Da jeg var barn, var solen min..."
Yndlingsstjerne.
Husk på fornemmelsen af jorden
i dine hænder og lugten af regn.
Husk den kølige natteluft
og lyden af vinden i træerne.
Hun er rolig igen.
Hun stabiliserer sig. Det... virkede.
Mitsuki.
Kan du stadig se portalen?
Ja.
Godt.
Kan du sende et signal, så den åbner?
Hvad laver den?
Hvad sker der?
Er du okay? Er du okay, Luke?
Hvordan stopper vi det?
Jamila.
Lad være.
Du behøver ikke at sige noget.
Du får brug for al din styrke til det, der er deroppe.
Tager du ikke med?
Jeg har gjort, hvad jeg ville.
Jeg fandt dig. Fik dig hertil.
Xylon-dronningen må beskytte sin planet, ikke?
Jo.
Jeg er hos dig. Altid.
Ligesom du var hos mig, da du var på den anden side.
Ja.
Så ses vi i dine drømme.
Ja.
Vi ses.
Bare tingene var anderledes.
Ændr dem.
Giv dem kamp til stregen deroppe.
Ja.
Kom nu, Casp.
Lad os få skovlen under svinene.
Han er væk. Nu er det WDC's tur.
Kommunikation.
Forbindelse.
Mitsuki, bliv hos mig. Jeg er her.
Mitsuki, kan du stadig høre mig?
Vi mister hende igen.
Hvad sker der med dem?
Mitsuki?
Sig noget. Mitsuki?
Jeg... Jeg...
- Mitsuki? - Jeg...
Jeg kan ikke kontrollere det...
...med dig.
Du er nødt til at give slip på mig.
Ikke flere minder. Ingen overvågning.
Jeg var det eneste, der holdt dig fast.
Ja.
Der er ingen anden måde.
At tænke som dem. Være som dem.
Giv slip på mig.
Hvordan...
Hvad sker der?
Er det dig, der gør det?
Hvad gør så?
Giv slip på fortiden.
Giv slip på den her verden.
Frekvenserne har været i dvale, siden væsnet døde.
Jeg forstår ikke, hvordan de kan være aktive nu.
Der er ingen rumvæsenbevidsthed derinde.
Jo, der er.
Slip det hele.
Og gå ind.
Den er under kontrol.
Nogen kan gå ind.
Vi ved ikke, hvad der er derinde. Hvad der er deroppe.
De ved, hvad der er hernede.
Trev.
Det, der er hernede, er værd at redde.
Hun er på samme frekvens.
De her målinger.
Hun er inde i dets sind.
Og mister sit eget.
Vi forsøger at trænge ind igen.
Kan hun holde den stabil?
Er hun stabil?
Jeg ved ikke, hvad hun er, fru præsident, men hun er jeres eneste chance.
Så tag den nu.
Seniorsergent Cole.
Du skal dræbe mig, hvis du vil have mig til at trække mig.
Du kan få brug for den her.
Er du okay?
Det er jeg nu.
Gud, jeg aner ikke, hvor du har været de seneste måneder.
Jeg har kendt til lidelse det meste af mit liv
og har aldrig bedt dig om hjælp.
Men det gør jeg nu.
Hjælp os.
Vi har ikke altid fortjent din nåde.
Vi har ikke altid fortjent din verden.
Men vi kæmper for den nu...
...os alle sammen, sammen...
...og vi kan ikke vinde den her kamp uden dig.
Giv os et mirakel.
Kom nu.
Hallo?
Trevante.
Caspar.
Du er her.
Du gjorde det.
Ja, det gjorde jeg.
Så er vi vel makkere igen.
Det er lidt anderledes denne gang.
Ja.
Er du klar?
Lad os finde ud af det.
Følg mig.
Tekster af: Helle Virenfeldt Smith