Добре ли съм?
Пулсът ти е неравномерен.
Мозъчната дейност е неизяснена. - Не питах това.
Усещам го.
Техния език.
Запълва мислите ми. - Да караме полека.
Какво помниш от джунглата?
Не бях там.
Намерих те, Мицуки. Беше сама в джунглата. - Не бях там.
Бях при тях.
Следвах гласовете им, докато ровех за светлината.
Гледах света отвисоко.
От кораба майка. - Там водят порталите.
Ако се науча да ги контролирам, можем да пратим хора.
Трябва пак да ида. - За да повториш това, ти трябва памет.
Твоята незасегната ли е?
Какво е това адско място? - "Адско" е точната дума.
Били, чуваш ли ме?
Близък ли й е? - Нещо такова.
Генералът каза, че са били върнати така.
Върнати? Искаш да кажеш...
Господи.
Филикс?
Нелс?
Долорес?
Има ли още долу? - Не, това са. Сега ги изследват.
Да разберат защо са били върнати.
Не ме интересува, прибирам те, Били. Всички ви.
Роуз, не могат да се приберат у дома. Виж ги.
Укрепете позициите, тръгваме!
Ще ви пазя. Трябва да излизаме.
На всеки, потърсил свой близък, обещавах, че ще направя всичко.
За всяко лице от плакатите.
Сега знаеш къде са и ще им кажеш. - Какво ще им кажа?
Че съм ги изоставила?
Отлично знаеш какво е да живееш със загуба.
Не би ли дал всичко, за да видиш сина си?
Не и така.
Хората, на които си дала обещание, имат нещо, което аз нямам.
Надежда. Нещо, за което да се борят.
Не може да им върнеш близките в това състояние.
Тук поне търсят начин да им помогнат.
С теб трябва да помогнем на хората отвън, които са в истинска беда.
По дяволите.
Ще се върнем тук, Трев, и тогава... - Те ще се приберат по домовете си.
Да вървим!
Хайде.
Хвърлете оръжията!
На колене!
Не искаме проблеми. - Млъквай! На колене!
Плъзнете ги напред.
Двама избягали арестанти...
Пусни го.
На колене.
Хайде, на колене!
Добре ли си? - Да.
Благодаря. - Ще ми благодариш, като излезем.
Върнах се...
С всеки път ми е все по-ясно.
Надявахме се да съставиш карта. - Опитах заедно с другите деца.
Всеки възприема различно извънземния свят.
Не може да бъде. - Знаеш ли къде си бил?
На рисунката не става ясно. - Ще ви настигна.
Но бях там преди няма и час. Не знам как става.
Но се пренасям на кораба майка.
Затова поисках тази среща, генерале.
Информацията, събрана от Каспар, и съставените карти обрисуват онзи кораб.
Въпросът е как да го нападнем. - Има светлина.
На борда му има светлина. По-ярка от околната.
Не ми дават да стигна до нея, но я виждам.
Мисля, че свързва всички тях.
Ако ги ударим... - Ще ударим всички.
Да речем, че момчето се върне.
Порталът в Айдабел обикновено връща хората в кратера.
Непредвидимо е как и къде можем да ги приберем.
И да го намерим, не знаем как да го контролираме, за да влязат войници.
Надявам се хората ни в Амазония да помогнат.
Един от тях е бил с Каспар. Чакам нова информация.
Местата, годни за обитаване, са намалели.
Извънземните съкращават силите ни.
Не останаха места, където да се скрием.
Трябва да пренесем войната на тяхна територия.
Каспар?
Треванте?
Духчето Каспар.
Да ти видя ръцете горе!
Това е заповед!
Чакайте, недейте. Познавам го. - Кой е това?
Треванте Коул, бивш тюлен, госпожо. - Арестуван за нахлуване в базата.
Съжалявам, г-жо президент. Днес имахме инцидент.
Затова Коул беше арестуван.
Позволете да го върна в килията. - Не. Познавам Треванте.
Той ми помогна в Лондон.
Заведе ме в болница и рискува живота си, за да ме спаси.
Без него нямаше да съм жив. - Мислех, че си умрял.
Бях на косъм.
Джамила ме намери. - И тя е оцеляла.
Госпожо президент? - Генерале, оставете го.
Да чуем какво има да каже.
Как намери базата в Айдабел? - Каспар ме доведе.
Рисунките в скицника му.
Още е у теб? - Единственото, което пазя.
То ме караше да продължавам напред.
Доведе ме до този град, до тази база.
Всичко беше в скицника ти.
Смятаха ме за луд.
А сега си там.
А аз - тук.
Знаех си.
Какво точно? - Че нищо не е било случайно.
Чух, че отивате в кораба майка с Каспар. Искам да участвам.
Това не е обикновена мисия като в Афганистан.
Именно. Ако изпратите войници, които не го познават,
няма да спечелите войната.
Госпожо, аз съм най-подходящият за тази мисия.
Имам му пълно доверие. - Но не и аз.
Подготвяхме се дълго за тази мисия, за да пратим случаен човек.
В града гъмжи от войници, а аз им се измъкнах.
Признак, че не зачиташ заповеди.
Връщаш се в килията или се прибираш вкъщи. Това са вариантите.
Няма да си тръгна.
Тогава се връщаш в килията. Генерале!
Не. Чакайте!
Нямаме време. Сбогувайте се.
Така и не го направихме.
Късмет!
И на теб.
Добре ли си?
Той не иска да ме упоят.
Дори не иска да опитам.
Може би го е грижа за теб. Повече, отколкото за себе си.
Не дойдох тук само за да спра.
Трябвам му горе.
А ако ти ни трябваш тук, долу?
Виж, просто казвам...
Виж рисунката.
Съзерцавах я стотици, хиляди пъти. Е, и?
Добре. Това трябва да си ти, нали?
Касп е на едната планета, а ти - на другата.
Ти каза, че Каспар знае какво предстои. Рисунките му са отговорът.
Защо тази да е различна?
Защо ще рисува нещо, освен ако не е трябвало?
Като се взираш твърде дълго в нещо, понякога виждаш каквото ти се иска.
Каквото искаш да бъде.
Не значи, че е реално.
Колкото и да ти се иска.
Монти.
Казвам само, че ни трябваш. Светът се нуждае от теб.
Това е всичко.
Не знаеш дали Аниша намери Сара?
Разделихме се. Измъкнах се, може би и тя е успяла.
Нещо? - Опитахме на всички честоти.
Рейчъл, Руди, Аниша. - Продължавай.
Може да са изключили радиостанциите... - Само ние останахме.
Другите или са заловени, или... - Само гадаеш.
Не губим надежда. - Може би трябва да сме реалисти.
Да се махаме от Айдабел. - Не може да си тръгнем без Сара и Аниша.
Те са в базата. - А там са под бойна тревога.
Търсят ни. Чуйте ме.
Докарахме Аниша дотук и платихме с кръв.
Да се надяваме, че е със Сара, и да мислим какво ще правим.
Кларк.
Взех това от един от войниците.
Малко е поочукано, но може да свърши работа.
Ще пробвам да го поправя.
Само да знаете, че щом нещата утихнат, си бия шута.
Който иска с мен, не го спирам.
Не!
Нямаме време, г-жо Малик. Почти нищо не знаем за извънземните.
Това парче е тяхно. Запазила си го. Сигурно знаеш какво прави.
Моля те да ни помогнеш.
Вашите хора отвлякоха дъщеря ми. - Виждам, че много я обичаш.
Кажи ми, как опази Сара жива?
Моля? - От началото на нашествието.
Краде, лъга? Или по-лошо?
Да. Заради семейството си.
А на мен разчитат милиони семейства. - И това оправдава отвличането на дете?
Не, но беше наложително. Ако така спечелим войната...
Искам да кажа, че когато се сражаваш срещу чудовища,
понякога прибягваш до неща, които са... - Чудовищни.
Моля те.
То ни опази живи, затова го носех с нас.
Но не знам как действа.
Реагира, когато сме близо до извънземни.
Може да ги рани, убие.
Но не знам дали ще действа срещу новите извънземни.
Синът ти знае ли това?
Дъщеря ти каза, че той е намерил парчето и може да говори с него.
Ако може да говорим с него, да се срещнем... - Върнете ни в килията.
Вече съм с едното си дете. Няма да ми вземете другото.
Каза, че си влизала в портала и преди.
Ако намерим онзи, който отвлича хора в Айдабел,
можеш ли да го държиш отворен достатъчно дълго, за да влязат войници?
Ямато?
Съжалявам, г-жо президент.
Умът ми... - Ще сме готови, г-жо президент.
Чудесно, защото един младеж ще дръзне да ги посрещне на кораба.
Ако порталът ги отведе до кораба майка, това ще е шансът ни.
Така че бъдете готови.
Мога да го контролирам. То мен - не.
Ханли и проклетото му радио ме влудяват.
Люк, какво има?
Извънземни. Усещам ги.
Там са.
Затова идват.
Бъдете нащрек. - Чакай.
Може би търси портал. - Чуй.
Всички да са нащрек за летящо извънземно.
Току-що научих, че може би се отваря портал в Айдабел.
Всички екипи да са нащрек за извънземен портал.
Порталът, за който говорят.
Люк. - Тук е и извънземните идват да го пазят.
Работата е ясна - махаме се. - Не, да помогнем на армията.
От какъв зор? - Люк, чуй ме.
Гласувахме и с Райдър оставаме да пазим семейството ти, но останалите...
Тръгваме си от Айдабел още сега.
Бягате? - Достатъчно хора умряха.
А уж бяхте спасители.
Членове на Движението!
Хвърлете оръжията и излезте бавно.
Неподчинението ще се смята за акт на агресия. Имате 20 секунди.
Няма да се предам без бой. - Успокойте се.
Люк, какво правиш?
Знам какво търсите.
Синко, лягай на земята. - Портала към кораба майка. Трябвам ви.
Не знам какво си въобразяваш, но се дръпни от вратата.
Не стреляйте! Излизаме.
Нали, Люк? - Всички да легнат!
Чуйте ме. - Люк.
Не...
Какво прави? - Какво му има?
Внимание.
На шест часа.
Ето как мога да помогна.
Ти ли правиш това? Можеш да ги спреш?
Щом има едно, има и повече.
Чухме, че търсите някакъв портал. Идват да го пазят.
Да зарежем глупостите и да си помагаме, а?
Свържете ме с генерал Мичъл. Ще иска да чуе това.
Хайде! Живо! Разчистете района.
Мамо, какво става? - Спокойно, миличка.
Всичко е наред, няма нищо.
Малик.
Какво става? В опасност ли сме? - Извънземните нахлуха в Айдабел.
Защо ми го казвате? - Търсим портал в този град.
Според сина ти пришълците идват да го пазят.
Той къде е? - С хората ми.
Къде го водят? - Госпожо, там е опасно.
Ако ни заведете при него, ще ви помогна с всичко.
Люк ми има доверие.
Момче, сигурен ли си, че идват да го пазят?
Виждам каквото и те.
Движат се бързо.
Накъде отиват?
В града.
Генерале, момчето твърди, че отиват в града.
Веднага започнете подготовката.
Ще съм на всяка крачка. Не си сама там.
Ако си спомниш нещо, запомни това.
Ще поддържаме показателите ти, ако започнат да спадат.
Не знам какво ще стане там,
но отдавна знам едно, Каспар -
че си боец.
Съумяваш да оцелееш. Ще ти помогнем.
Тук заприлича на сцена от "Заклинателят".
Ако почне да ми се върти главата, се махам.
Нищо не виждам. Още ли усещаш, че идват?
Защо водят момче?
Какво има?
Генерале, идва нещо.
Изправи се, приятелю.
Те са тук.
Разпръснете се! Бягайте! - Бързо!
Живо! - Хайде!
Бързо!
Трев, спри, какви ги вършиш?
Бързо!
Люк!
Назад! - Пуснете ме!
Назад. - Пуснете ме! Направете нещо!
Удържаш ли ги?
С теб сме.
Ти ли беше?
Те го направиха.
Виждат портала в Айдабел. Екипът е готов, а тя?
Мицуки?
Мицуки? Чуваш ли ме? Намерили са портала.
Виждаш ли го? Усещаш ли го?
Навсякъде са.
Търси разруха... - Разруха...
...войници, мъртви извънземни.
Виждам го.
Сърдечният й ритъм е нестабилен. Мозъчната активност също.
Сфеноидално и субокципитално.
Ти ме увери, че ще успее.
Ако не може себе си да стабилизира, какво остава за портала.
Това е шансът ни. Д-р Кастильо, тя готова ли е?
Мицуки.
Мицуки, чуваш ли ме?
Чувам те.
Ще я стабилизирам. Усили гласа ми в слушалката й.
Мицуки, не можем да разчитаме на дългосрочната ти памет.
Не знам подробности и конкретни неща.
Но знам нашите спомени.
Всичко за тях.
Всеки момент. Помниш ли първата ни среща?
Казах ти да докоснеш земята. Помниш ли усещането за почвата?
Как се усмихваше на слънчевите лъчи в клоните.
Как слънцето галеше кожата ти.
Ти каза: "Като бях малка, слънцето беше..."
Любимата ми звезда.
Спомни си усещането за почвата в ръцете ти и мириса на дъжда.
Спомни си прохладния нощен въздух и шума на вятъра в дърветата.
Линията стана равна. Тя се стабилизира, успяхме.
Мицуки,
виждаш ли портала?
Да.
Чудесно. Можеш ли да пратиш сигнал да го отворят?
Какво прави това? Какво става?
Добре ли си, Люк?
Как ще спрем това?
Джамила.
Недей.
Нищо не казвай.
Пести си силите за това, което те чака.
Няма да дойдеш?
Свърших моята част от задачата.
Намерих те и те доведох тук.
Кралицата Зайлън трябва да защитава планетата си, нали?
Да.
Винаги ще съм с теб.
Точно както ти беше с мен, когато беше там.
Да.
Ще те виждам в сънищата ти.
Да. Ще те виждам.
Ще ми се да беше различно.
Направи го различно.
Отивай там да ги разбиеш.
Да.
Давай, Касп, да смажем онези проклети неща.
Той заспа. Ред е на Коалицията.
Общуване. Връзка.
Връзка.
Мицуки, слушай гласа ми.
Мицуки, чуваш ли ме?
Отново я губим.
Какво се случва с тях?
Мицуки?
Кажи нещо. Мицуки?
Мицуки?
Не мога да го контролирам...
с теб.
Трябва да ме оставиш.
Край на базата от спомени. - Бях единствената ти връзка с реалността.
Да.
Само това е начинът
да мисля и бъда като тях.
Пусни ме.
Как е...
Какво става?
Ти ли го правиш?
Тогава кое?
Остави миналото.
Остави този свят.
Когато създанието умря, данните спряха.
Не разбирам, отново се активира.
Вътре няма извънземен разум.
Напротив, има.
Остави всичко...
и влез.
Овладян е.
Някой може да влезе.
Не знаем какво има вътре, там горе.
Те знаят какво има тук.
Трев.
Заслужава си да се боря.
Тя е на същата честота.
Според данните тя влиза в ума му.
И губи собствения си.
Ще опитаме ново влизане. - Ще съумее ли да го стабилизира?
Стабилна ли е?
Не знам, г-жо президент,
но тя е единственият ви шанс.
Използвайте го.
Коул.
Ще трябва да ме убиете, за да ме спрете, сър.
Това може да ти потрябва.
Добре ли си? - Вече да.
Господи, където и да си бил в последно време,
знай, че много съм изстрадала
и не съм те молила за помощ.
Но сега те моля
да ни помогнеш.
Може би невинаги заслужавахме милостта ти.
Невинаги заслужавахме света ти.
Но сега се борим за него.
Всички заедно.
Не можем да спечелим битката без теб.
Моля те за чудо.
Моля те.
Ехо?
Треванте.
Каспар.
Ти си тук.
Успя.
Да, така е.
Вече сме комбина, а?
Този път е различно.
Да.
Готов ли си?
Ще видим.
След мен.
Превод на субтитрите Катина Николова