Mitsuki.
Jag vet att du är trött.
Har du tappat tid?
Och minnen?
Du är inte här. Jag måste arbeta.
Mitsuki, du måste berätta om du upplever några symtom.
Inte här. Du är inte här.
Rör min hand.
Inte här. Du är inte här.
Jag måste hitta mönstret.
Sluta!
Du behöver vila. Du måste låta hjärnan läka.
Jag kommer att finnas här, Mitsuki.
- Du är här. - Jag är här.
Beröring. Den perfekta förbikopplingen.
Den går runt signalen till hjärnan.
Jag är här.
Du har tappat tid.
Hört några röster?
Det går över.
Jag stannar här med dig medan du lär dig utomjordingens språk.
De andra forskarna...
Du är inte där än. Jag lovar.
Jag måste... Frekvenserna.
Jag missar nåt.
Okej. Berätta om det.
Jag behöver mer data.
Det finns en mängd frekvenser.
Jag är nära. Jag ser bara inte mönstret.
Om jag kan tyda det, så kan vi förstå dem.
- Du försökte varna mig. - Jag tänker inte låta det hända dig med.
Jag lovar.
När du tänker klart igen kollar vi dina basnivåer.
Jag vet hur viktigt ditt arbete är, men du behöver en paus.
Jag missar nåt.
Mitsuki?
Jag missar nåt.
Jag vet att det är här. Jag hör det bara inte.
Lyssna på mig. Först försvinner tiden, sen försvinner din kontakt med omvärlden.
Sen försvinner kommunikationen. Det är vad som hände de andra.
De andra?
Du måste sluta. Vila upp dig.
De andra.
- Du är inte där än. Jag sa ju... - Där har vi det.
- Vadå?
Mitsuki? Vad gör du?
Tyst.
Jag behöver tystnad.
Tyst.
Stäng av den.
Vad gör hon?
Jag vet inte.
Du hade fel.
Om vadå?
Kommunikationen försvann inte.
De kommunicerar bara inte på vårt språk.
De kommunicerar som dem.
Utomjordingarna.
Vad fan?
Kod röd! Intrång!
All tillgänglig personal. Kolla norra delen.
Upp med händerna! Bort från luckan!
Ner på marken!
Vi kommer att skjuta.
- Sista varningen. - Nej!
- Vad gömmer ni där nere? - Håll tyst.
- Vad gömmer ni? - Lås luckan!
Säkra området.
Ser ni nåt?
Trev...
Det är en riktig fästning. Säkert att de är där?
Jag hör dem.
Vi spanar efter en ingång. Bara jag och Alf.
Om de ser oss, så är vi vilsna barn.
Jag skulle kunna vara det.
Jag är mindre.
Och sötare.
Hon är faktiskt trovärdig.
Okej då.
Men Penny, du måste lyssna på Jamila.
Jag passar Caspar.
Tack.
Alf.
Vad fan är det om?
Du litar inte på mig.
Vad får dig att tro det?
Det är lugnt.
Jag litar knappt på mig själv.
Jag hör och ser saker som jag inte förstår.
Oroa dig inte. Jag håller ögonen på dig.
Bra.
Du har varit borta länge.
Vissa som har varit borta länge är aldrig sig själva igen.
De har en annan... familj, eller nåt.
Eller små röster i huvudet.
Tror du att du har förändrats? Att du inte är dig själv längre?
Vem skulle jag vara då?
Dem.
Jag skulle aldrig skada Jamila.
Det vet jag mycket väl. För det ska jag se till.
Vi har visst mer gemensamt än du trodde.
Jag behöver inga krafter för att se det. Hon är nog den enda som inte ser det.
Ser vadå?
Inget.
Behåll era hemligheter då.
Medan ni stod och skvallrade hittade jag en ingång.
Vad gör hon här?
Vi spelar in ticks. Ettor och nollor byggde internet.
- Om hon är frisk så borde hon gå in igen. - Hon har inget klartecken än.
De värsta symtomen är över, men hennes värden är ojämna.
Jag bryr mig inte.
Sänd det här till mitt labb.
Jag fortsätter där.
Vad kan hon möjligtvis lära sig av dem? Hur man blir rädd och misslyckas?
Skicka in henne igen. Jag börjar tappa tålamodet.
- Du menar att WDC tappar tålamodet. - Jag menar att världen gör det.
Hur många fler måste dö
så att du kan leka Moder Teresa med ett rum knäppgökar
- som har tjänat sitt syfte? - Du menar ditt syfte.
Jag menar världens syfte!
Du säger att det är personligt för mig som om det vore nåt dåligt.
Jag bryr mig inte om din kritik eller högfärdiga moral.
- Jag är van. Jag har livnärt mig på den. - Varför slösar du din tid här med mig då?
För att jag inte är den som förändrats. Du är det.
Hon betyder nåt för dig, eller hur?
Kanske jag borde undersöka dig istället?
Ställa dig några frågor. Gräva runt lite i ditt huvud.
Eller så kan vi båda tjäna vårt syfte.
Och med "vårt" menar jag hela mänskligheten.
Jag tänker inte prata med henne innan hon är redo.
Okej.
Jag gör det väl då.
Du skrämde den.
Utomjordingen. Det var därför den angrep så hårt.
Du kom för nära. För nära vad den än gömmer.
Vi... Du har övertaget nu.
Jag börjar lära mig språkets struktur och satslära.
Kanske jag hade fel. Kanske det är du som är rädd.
Är det så det är?
Det var inte utomjordingen som psykade dig, utan Maya.
Du är rädd för att bli som de andra. så du gör precis som varelsen vill.
Du gömmer dig.
Om jag kan lära mig språket,
så kan jag hacka den interna kommunikationen...
Och sen då?
Tänk om den inte känner för att prata?
Tänk om den ljuger? Manipulerar dig? Hur ska du kunna veta det?
Vi försöker inte bli vän med den.
Vi är här för att förstöra den.
Måste jag verkligen påminna dig om det?
De dödade din älskade.
De dödade din familj.
De håller på att döda alla du känner.
När du kom hit sa Maya att du var full av skuldkänslor och ilska.
Hon sa att det var en dålig drivfjäder.
Men vet du vad?
Det är den bästa drivfjädern om man vill vinna ett slag.
Eller ett krig.
Så du kan stanna här och låta rädslan kontrollera dig
eller ta på dig dräkten och ge igen.
Den gömmer nåt. Gå in och ta reda på vad.
SAKNAS
Vad fan gör ni med dem?
Vad gömmer ni där inne?
Vad gör du i Idabel?
- Hur kom du på att titta i kratern? - Du skojar. Vi måste höja samtalsnivån.
Ni har ett enormt hål omringat av vakter. Var trodde ni att jag skulle titta?
Vi vet allt om dig.
Säkert. Det är därför vi sitter här och pratar, va?
Du har varit civilist ett tag. Sa upp dig när vi behövde dig som mest.
Den största attacken världen har sett. "Familjeskäl."
Ni vet väl att vi har samma utbildning?
Din fru säger att du är deprimerad. Manisk.
Prata inte om min fru.
Villfarelser om att rädda världen.
Det måste vara svårt.
Att stämpla in, göra som man blir tillsagd och hoppas att det gör skillnad.
Men ni borde titta ut, för insatsreglerna har förändrats.
Men ni fortsätter bara. Fortsätter vända papper.
Pappa ropar.
Gruppchef Cole.
Jag är general Mitchell.
Herr general.
Ursäkta behandlingen.
Vårt arbete är hemligstämplat, och inget som hör till vanligheten.
Det finns inget protokoll för det här, så jag vill ställa några frågor.
För din egen, vår och allas säkerhet.
Kanske vi kan komma nånvart ihop.
Vad förde dig hit?
En unges teckning. Den är i akten. Kolla in den.
Jag har redan avlagt rapport, och jag är villig att prata,
men jag har mina egna frågor.
Vad gömmer ni i gropen, och vad har ni gjort med dem jag såg?
Vi har inte gjort nåt med dem. Vi undersöker dem.
De blev tagna av utomjordingarna.
Om de blev tagna, hur fick ni då tillbaka dem?
Det är hemligstämplat.
- "Hemligstämplat." - Vem vet att du är här?
- Ingen. - Ingen?
Du har ingen på utsidan?
Jag kan se till att de förblir oskadda, men du måste berätta.
Jag är ensam. Stan är lika gästvänlig som ni.
Hur fick ni tillbaka dem?
Vi får ta och hålla dig här.
Av säkerhetsskäl. Jag önskar att du inte hade kommit.
Det är fel tillfälle att lämna familjen.
Istället för att låsa in mig kan ni väl använda mig?
Jag har mest erfarenhet här och har slagits mot dem tidigare.
Plocka in mig.
- Trevligt att träffas. - Plocka in mig.
General!
Hitåt!
Soldater.
Jag tror att de går.
Casp? Hör du dem?
Rösterna?
Det är han! Från drömmen.
Esmee, vad försiggår?
Han från drömmen.
Nej! Sluta! De är med oss!
Caspar? Caspar Morrow?
Hur kan du vara vid liv?
Jag vet inte.
Maya! Vilken överraskning.
Du kan inte skicka in henne.
Det slutar aldrig fascinera mig hur någon med så mycket medlidande
och empati för världen
gång på gång väljer en över många.
Det kallas för medmänsklighet, och det är därför jag är här.
Nej. Jag förde hit dig för att kartlägga ett utomjordiskt medvetande.
Tänk på det en stund. Ett utomjordiskt medvetande.
Neurobiologer skulle döda för en sån chans,
så föreställ dig hur besviken jag blir när du hellre leker barnflicka.
- Vilket slöseri. - Det funkar inte på mig.
Nu börjas det. Vad funkar inte?
Att skapa osäkerhet och skuldkänslor. Att erbjuda den enda lösningen.
Avsluta affären innan de hinner tänka.
- Du är förutsägbar. - Jag är effektiv, till skillnad från dig.
Släpp ditt ego och hör på.
Det är mycket begärt.
Du bad mig kartlägga ett svärmmedvetande.
Det är precis det jag gör.
Du bad mig övervaka alla som går in
för att se till att vi behåller vårt strategiska övertag.
Det är precis det jag gör.
Om du skickar in Mitsuki nu så tappar vi övertaget och förlorar.
Det är min professionella uppfattning.
Ignorerar du den så säger jag upp mig med en gång.
Verkligen?
Skulle du göra det?
Uppsägningen godtas. Tack för din tid med Amazonas-projektet.
Lycka till ute i världen. Eller det lilla som finns kvar.
Var försiktig. Jag har hört att det finns aliens.
Jag prövar hellre lyckan med monstren på utsidan.
Vad gör du här?
Packar ihop. Jag ville bara ta farväl.
- Du sa att du skulle finnas där för mig. - Jag vill vara det. Mer än nåt annat.
Men jag kan inte längre.
- Jag måste fixa det jag förstörde. - Du förstörde inget.
Du gav oss två av våra största segrar.
Du måste inte göra det här.
Din hjärna, ditt hjärta... Det är vad vi behöver.
Går du in i det här skicket, så kanske du förlorar dem för evigt.
Du har rätt.
Min hjärna säger att du har rätt, men mitt hjärta säger åt mig att gå.
Du kan inte rädda henne så här.
Jag vet.
Hon är inte där inne.
Jag vet.
- Jag är ledsen. - Jag med.
Titta in i ljuset.
Bra. Du kan vila. Vi är klara.
Han mår bra.
- Var det allt du lärde dig på läkarlinjen? - Jag har ingen förklaring.
Det finns ingen förklaring till nåt här, så vi kan väl gå vidare?
Var hittade ni honom?
Där ni lämnade honom.
Vi hörde att det svämmade över med aliens kort därpå.
Han hade väl tur. Ni var ju ingen hjälp.
Alltså, nej. Barnen här hittades i sjukhus världen över
efter att det första skeppet sköts ner.
Alla träffades av tryckvågen. Psykiskt.
Hur hittade ni oss?
Med den här.
Och Caspar.
Han hör deras röster i huvudet.
Det här är ju otroligt.
Vi trodde aldrig att deras koppling skulle ha sån räckvidd.
- Kanske han fick hjälp på traven. - Vad ska det betyda?
Hör här.
- Bara en fråga, men är er kompis... - Vadå?
...sig själv?
Hans band till utomjordingarna var djupt.
Djupare än de andras.
Såklart han är sig själv.
Han är inte det, Jam.
Han har varit med om mycket.
- Försök själv verka normal... - Sluta.
Det är inte alls vad jag försöker säga.
Han är min bästa vän.
Han mår bra.
Ni måste höra det här.
- Det var en vägg, och sen till vänster. - Hon pratar om en vägg.
Själv såg jag honom till höger.
Han såg mig.
Jag såg honom med, men riktigt långt borta.
Jag var långt borta. Alla såg mig.
Barnen får syner av platser och människor.
Vi har försökt förstå vad utomjordingarna fokuserar på,
- men... - Inte synerna.
Inte synerna, utan när vi sov.
Alla var där tidigare.
När de låg medvetslösa, innan de vaknade. Vi var där tillsammans i mörkret.
Fast de vaknade, men...
...jag blev kvar.
Var det där du var när jag såg dig i mina drömmar?
Jag tror det.
Ja.
Du tror det?
Vad är det för mörker?
Jag vet inte. Bara...
Det är bara mörkt och kallt och läskigt.
Inte mycket till hjälp.
Du skulle kunna rita det.
- Vadå? - En karta.
Om alla såg Caspar så kan de rita en karta av vad det var.
- Jag älskar kartor. - Det är faktiskt genialiskt.
Låt inte så förvånad.
Caspar är konstnär. Han kan rita vad som helst.
Kan vi få mer rosa här?
Och grönt här?
Perfekt. Och sen grönt där omkring.
Gärna lite mörkblått här.
Det är så jag minns det.
Mörkblått. Ja, det var där. Mörkt.
Gör bakgrunden vit då.
Alla är så uppspelta.
Ja.
Men inte du.
Vad menade du med att hans band till utomjordingarna var djupare?
Vi kunde inte bryta det.
Vad bröt det då?
Pratar du engelska?
Tack för att du ledde hit oss.
För att ni kallade på honom så att vi kunde hitta er.
Det var inte honom vi kallade på.
Kallade ni inte på Caspar?
Nej.
Så vem då?
Vi hittade en annan.
Det finns fortfarande nån där ute.
I hinduismen finns det en vis man vid namn Markandeya.
En dag klättrade han upp ur världens buk och tittade ut
genom den stora guden Vishnus mun på det kosmiska havet.
Hans hjärna rämnar av blotta storleken på det.
Han snavar, faller ner genom gudens hals och landar pladask på jorden.
I flera årtusenden därefter försöker han hitta en utgång.
Han hittar den till slut,
men bara med Shivas hjälp, den högsta gudomen.
Du har nog bara haft fel partner.
Kom igen.
Dags att hitta det kosmiska havet.
Vad är det nu?
VARNING! TEKNISKT FEL
- Vad i... - Problem med dräkten. Få titta.
Vad är fel med den?
Kretsen har bränts. Jag vet inte vad som har hänt.
Förbered en ny dräkt för Mitsuki Yamato.
Alla hennes dräkter är sönder.
Alla?
Du kortslöt dräkterna.
Du saboterade projektet! Det bästa försvaret vi hade.
Är det det? Eller handlar det bara om dig?
Jag satte dräkterna ur stånd.
Alla förutom en.
Den du har på dig, som passar din biometri.
Om du tror på allt du säger är det bara att gå in.
Riskera ditt förstånd och ditt liv för en gångs skull.
Jag kunde hindra dig idag.
Jag är inte här nästa gång. Din dräkt blir reparerad inom ett dygn.
Hoppas du tänker klart innan dess.
Du är mer än bara en offergåva.
Vad tusiken?
Upp med händerna och vänd dig om, Wade.
Rose?
Wade.
Du kan väl lägga ner pistolen? Du kommer inte att skjuta mig.
Minns du i åttan när det kom en parkvakt och vi tränade skytte?
Han sa att jag var en naturbegåvning. Jag kan nog träffa dig.
På ett ställe som svider men inte dödar dig.
Så in i cellen med dig.
Så fan heller.
Tackar.
Jag tänkte att det är bäst att vi pratar så här.
- Du har blivit galen. - Om det ändå vore så väl.
Jag är nog den enda vettiga personen kvar i stan.
Till saken. Jag åkte förbi Ben Sheltons gård.
Det är militärt område.
Cal, Chet,
Ben, Joanie och sheriff Tyson.
Alla försvann där.
Handlar det här om dina saknade personer?
- De är dina med. - Jag vet det.
Men världen står i brand. Jag kan inte tänka på allt.
Om du slutar titta på detaljerna, missar du halva bilden.
Sätt dig ner.
Lyssna noga nu.
Jag gömde nåt i bevisskåpet.
Det är en unges anteckningsbok. Den har ledtrådar och svar.
Jag vet att jag låter som en av galningarna
med sina teckningar och teorier.
Men du har känt mig sen barnsben. Jag skulle aldrig göra nåt vårdslöst.
Det här är på riktigt. Jag lovar.
Håll anteckningsboken säker ifall att jag inte återvänder.
Ifall att du inte återvänder?
Rosey?
Vad fan är det där?
Vad det än är så är det mitt på Sheltons gård.
Vad i hela världen skulle staten bygga mitt i ett majsfält?
De gömmer nåt.
Jag tror att de gömmer vad som hände dem.
Allt leder till gården,
och jag tänker inte vänta mer på att nån ska tro mig.
Jag åker tillbaka till gården, och om jag inte återvänder,
om jag hamnar på väggen med de saknade, så måste du ta anteckningsboken på allvar.
Följ ledtrådarna.
Nej, du kan inte lämna mig här inne. Vi kan prata med sheriffen.
Hälsa sheriff Perkins att jag fixade hans kaffebryggare.
Vår resa till Osaka. Det regnade hela dagen.
På väg att se en film vi inte gillade.
Solen tittade fram, och du kysste min hals.
Jag vet inte.
Då så. Första dagen.
Jag hatar dig idag.
För att du tog min ring,
för att du drack all min öl och för att du lämnade mig här.
Jag laddade ner Tinder igen.
Oroa dig inte. Det är bara för att hålla sängen varm.
Tills du är tillbaka.
Vänta! Stanna.
- Vad pågår? - Det är Nikhil.
Och på säkerhetsprotokollen?
Ingen. Linan sitter fast. Vi kan inte dra ut honom.
- Stäng av magneten. - Kan inte. Han omdirigerade kontrollerna.
Titta på sinusvågorna. Vad gör han?
- Han drar upp det. - Han slåss.
Nikhil, du måste sluta!
- Det är för instabilt. - Inga framsteg utan radikalt...
Wajo!
Casp, står du bakom det här?
Du är den enda som inte bryter ihop!
Om du gör det, snälla sluta!
Jam...
Varför händer inget med dig?
Jag vet inte.
Kom.
Fort! Följ mig.
Ut ur labbet! Nu!
Nikhil!
Epicentrum i Östeuropa, Nordamerika och Amazonas.
Ring Nikhil.
Ja, frun.
Vi måste evakuera. All personal, evakuera omedelbart.
Nikhil!
Varför slutar den inte?
Jag vet inte.
Ta vad ni än kan och surra fast det!
Vad händer där ute?
Vem fan är du?
Dra ner tempen 15 grader.
Den håller på att kollapsa.
Basstationen, det är från WDC.
Kommer upp på skärmen.
Var är Nikhil?
Inte tillgänglig.
Vi är lite upptagna här.
Vi ser seismisk aktivitet världen över, och ni är i epicentret.
- Vad har ni gjort? - Vi bara...
Vad det än var så måste ni sluta.
- Vi vet inte hur. Den går bärsärkagång. - Låt mig tala klarspråk.
Vi har en global seismisk händelse med olika epicentrum.
Vi måste stoppa den innan den blir värre.
- Jag tror jag kan göra det. - Jag saboterade dräkterna.
Du får inte ens en lina.
Du kan bli fast där inne.
Jag måste försöka.
Hon släpper inte in nån annan.
Hinata?
Hinata!
Varför gjorde du mig illa igen?
Jag...
Jag menade aldrig...
Jag menade aldrig att skada dig.
Nånsin.
Kom tillbaka till mig då.
Jag har sagt de orden så många gånger.
"Kom tillbaka till mig."
"Kom tillbaka, Hinata."
Jag vet hur smärta känns.
Jag har levt med det varje dag sen hon åkte...
Sen du åkte.
Släpp då taget om din värld och stig in i min.
Där vi kan vara tillsammans.
Vi kommer alltid vara tillsammans.
Men inte så här.
För att...
...min Hinata är död.
Det här kommer att svida lite.
Du ryggade tillbaka.
Jag vet.
Det känns bara som att en del av dig fortfarande är med dem.
Jag måste veta vilken.
Casp...
Vems sida är du på?
Inte på deras.
Jag vill inte vara det.
Jag såg ditt ansikte när jag visade teckningen.
Den betydde allt för mig. Jag tittade på den varje dag i månader.
Du minns inte ens att du ritat den, va?
Titta på den.
Titta då.
Är du här? Eller är du fortfarande där?
Nikhil!
Mitsuki, vad gör du?
Läser av värdena från Nikhils dräkt från tidigare.
Atmosfären var inte som vår.
Maya, utomjordingen...
Den var en portal.
Vår ingång.
Det var vår enda väg in i deras värld.
Och jag förstörde den.
Jag förstörde den.
Undertexter: Borgir Ahlström