Mitsuki. Mitsuki.
Jeg vet at du er sliten.
Glemmer tiden?
Minner?
Nei. Du er ikke her. Jeg må jobbe.
Mitsuki, du må fortelle om du opplever symptomer.
Ikke her... Du er ikke her...
Ta på hånden min.
Ikke her... Du er ikke her...
Jeg må finne mønsteret...
Stopp!
Du må hvile.
Du må la hodet komme seg.
Jeg blir her, Mitsuki.
- Du er her. - Jeg er her.
Berøring. Den perfekte forbikobling. Signalene går rett til hjernen.
Jeg er her.
Du har glemt tiden.
Hører du ting?
Det går over.
Jeg blir her med deg mens du lærer romvesenspråket.
De andre... forskerne.
Du er ikke der ennå. Det lover jeg.
Jeg må... Frekvensene.
Det er noe jeg ikke får med meg.
OK. Fortell meg om det.
Jeg trenger mer data.
Det er et dusin frekvenser.
Jeg er nær. Jeg ser bare ikke mønsteret.
Hvis jeg kan tyde det, kan vi forstå dem.
Du prøvde å advare meg.
Jeg lar ikke det som skjedde med de andre skje med deg. Det lover jeg.
Om noen timer, når hodet ditt er klart, sjekker vi basisen din.
Jeg vet hvor nyttig det vil være å lære språket deres,
men du må ta en pause.
Det er noe jeg ikke får med meg.
Mitsuki?
Det er noe jeg ikke får med meg.
Jeg vet at det er her. Jeg kan bare ikke høre det.
Hør på meg. Først glemmer du tiden. Så mister du forbindelsen til verden utenfor.
Så mister du kommunikasjon. Det var det som skjedde med de andre.
De andre?
Du må stoppe. Hvile.
De andre.
Du er ikke der ennå.
- Jeg sa... - Der har vi det.
- Hva da?
Mitsuki? Hva er det du gjør?
Stille. Jeg trenger stillhet.
Stille!
Slå den av.
Hva er det som skjer?
Jeg vet ikke.
Du tok feil.
Om hva?
De mistet ikke kommunikasjonen.
De kommuniserer bare ikke på språket vårt.
De kommuniserer som dem.
Romvesenene.
Hva i helvete?
Rød kode. Sikkerhetsbrudd.
Alt tilgjengelig personell. Sjekk nordre kvadrant.
Opp med hendene! Gå bort fra luken!
Legg deg ned, nå! Legg deg ned, sa jeg!
Vi skyter!
- Siste advarsel. - Nei! Nei!
- Hva skjuler dere der? - Hold kjeft!
- Hva skjuler dere der? - Lukk luken!
- Kom igjen! - Sjekk gulvet!
- Sikre området! - Kom igjen!
Ser dere noe?
Trev.
Det er et fort. Er du sikker på at de er der?
Jeg kan høre dem.
Vi leter etter en vei inn. Bare du og jeg, Alf.
Ser de oss, er vi barn på villspor.
Jeg kan være et barn på villspor. Jeg er mindre.
Og søtere.
Hun inngir troverdighet.
OK, greit.
Men Penny? Penny, du må høre på Jamila.
- Jeg skal se etter Caspar. - Takk.
Alf.
Hva er det?
Du stoler ikke på meg.
Hva ga deg den tanken?
Det er greit. Jeg vet ikke om jeg stoler på meg selv.
Jeg hører ting. Jeg ser ting jeg ikke forstår.
Jeg skal holde øye med deg.
Bra.
Du har vært borte lenge.
Folk har vært borte lenge, og iblant er de annerledes når de kommer tilbake.
De har en annen... en annen familie eller noe.
Eller stemmer i hodet.
Men tror du at du er annerledes? Kanskje du ikke er deg.
Hvem andre skulle jeg vært?
Dem.
Jeg ville aldri skadet Jamila.
Det vet jeg. For det skal jeg sørge for.
Vi har visst mer til felles enn du trodde.
Trenger ikke superkrefter for å se det. Hun er nok den eneste som ikke ser det.
Ser hva?
Ingenting. Slett ingenting.
Greit. Hold på hemmelighetene.
Mens dere har skravlet, har jeg funnet en vei inn.
Hva gjør hun her inne?
Vi registrerer klikk. Binærkoding skapte internett, enere og nuller.
Er hun bra, skal hun i avsperringen.
Hun er ikke klarert ennå.
De verste symptomene har avtatt, men målingene er fortsatt uberegnelige.
Jeg bryr meg ikke.
Overfør disse til laben min.
Jeg setter det sammen der.
Hva kan hun lære av disse folka?
Frykt? Fiasko?
Jeg vil ha henne inn, og jeg mister tålmodigheten.
- Du mener at VFK mister tålmodigheten. - Verden gjør det.
Hvor mange flere må dø
så du kan leke mor Teresa for et rom fullt av tullinger
- som har tjent formålet? - Formålet ditt?
Jeg mener verdens formål, Maya!
Du sier at det er personlig for meg som om det er negativt.
Jeg har ikke noe imot dømmingen din. Høymoralen din.
- Jeg er vant til det. - Hvis du ikke bryr deg,
hvorfor kaster du bort tiden på å fortelle meg dette?
Fordi det ikke er jeg som har forandret meg. Det er du.
Denne jenta betyr mer for deg, ikke sant?
Kanskje jeg skulle plassere deg i det rommet ditt?
Stille noen spørsmål. Grave rundt i hodet ditt, doktor.
Eller så kan vi begge tjene formålet vårt.
Og med "vårt" mener jeg hele den jævla menneskeheten.
Jeg snakker ikke med henne før hun er klar.
Greit.
Da gjør jeg det.
Du skremte det.
Romvesenet. Det var derfor det angrep deg.
Du kom for nær. For nær hva det enn skjulte.
Vi... Du har fordelen nå.
Jeg begynner å forstå dets språkstruktur. Dets syntaks.
Kanskje jeg tok feil. Kanskje det er du som er redd.
Er det sånn det er?
Det er ikke romvesenet som har kommet inn i hodet ditt, men Maya.
De andre. Du er redd du ender som dem.
Så du gjør nøyaktig som det vesenet vil.
Du gjemmer deg.
Hvis jeg kan lære språket,
kan jeg hacke kommunikasjonslinjene. Jeg kan...
Du kan gjøre hva? Hva så?
Hva om det ikke vil snakke?
Hva om det lyver? Manipulerer deg? Hvordan vet du det?
Vi prøver ikke å finne ut hvordan vi blir venner.
Vi er her for å ødelegge det. Og dem. Trenger jeg å minne deg av alle på det?
De drepte kjæresten din. De drepte familien din.
De er i ferd med å drepe alle andre du kjenner.
Da du kom hit, sa Maya at du handlet ut fra skyldfølelse og raseri.
Hun var redd for at det ikke var god motivasjon. Men vet du hva?
Det er den beste motivasjonen hvis du vil vinne en kamp.
Vinne en krig.
Så du kan bli her og handle ut fra frykt,
eller du kan få på deg drakten og kjempe.
Det skjuler noe. Gå inn dit og finn ut hva.
Hva i helvete gjør dere med dem? Hva?
Hva?
Hva er det dere skjuler der inne?
Hva er formålet ditt i Idabel?
- Hvordan visste du at noe var i krateret? - Seriøst? Vi må heve nivået her.
Det er et gedigent hull og tre lag med vakter.
Hvor i helvete tror du jeg ville se?
Vi vet alt om deg.
Ja. Det er vel derfor vi har denne samtalen.
Du har vært utenfor en stund.
Sluttet i tjenesten da vi trengte deg mest.
Det største angrepet i historien. "Familieårsaker."
Du vet vel at vi hadde samme opplæring?
Kona di sier at du er deprimert. Manisk.
Ikke snakk om kona mi.
Vrangforestillinger om å redde verden.
Må være tøft.
Det samme hver dag.
Følge prosedyren, håpe det vil utgjøre en forskjell.
Men dere må tenke nytt. For kampreglene er forandret.
Men dere sitter der og dytter på blyanten.
Pappa roper på dere.
Sersjant Cole.
- Jeg er general Mitchell. - General.
Jeg beklager behandlingen.
Det vi har her, er hemmelig, og du har rett,
langt fra vanlig prosedyre.
Det fins ingen regler for dette.
Så jeg må stille deg noen spørsmål.
For din sikkerhets skyld. Og vår. Og alles.
Og kanskje vi sammen kan komme litt videre.
Hva førte deg hit?
En gutts tegninger i en notatbok. Det står i mappen. Les det.
Jeg ble avhørt da jeg kom til USA. Jeg skal fortelle alt,
men jeg må vite enkelte ting til gjengjeld.
Hva gjemmer dere i hullet, og hva har dere gjort med de folkene?
Vi har ikke "gjort" noe med dem. Vi undersøker dem.
De ble tatt av romvesenene.
Så hvis de ble tatt av romvesener, hvordan fikk dere dem tilbake?
Det er hemmelig.
- "Hemmelig." - Hvem vet at du er her?
- Ingen. - Ingen?
Ingen utenfor som venter på å høre fra deg?
Jeg kan sørge for at de ikke blir skadet hvis jeg har fakta.
Jeg er alene. Denne byen har vært like gjestfri som dere er.
Hvordan fikk dere dem tilbake?
OK.
Vi må holde deg her.
Sikkerhetsgrunner. Jeg skulle ønske du ikke hadde kommet.
Man bør ikke være borte fra sine kjære nå.
Hvorfor ikke bruke meg i stedet for å låse meg inne?
Jeg har mer erfaring enn mennene dine, og har kjempet mot dette før.
Ta meg med, general.
- Hyggelig å hilse på deg. - Ta meg med, general.
General. General!
Faen!
Denne veien.
Soldater.
Jeg tror de går.
Casp. Kan du høre dem?
Stemmene.
Det er ham! Det er ham! Fra drømmen!
Esmee, hva skjer?
Han er gutten i drømmen!
Nei! Nei! Stopp! Stopp! De er med oss! De er med oss.
Caspar? Caspar Morrow?
Hvordan kan du være i live?
Jeg vet ikke.
- Maya! Så sjokkert over å se deg. - Du kan ikke sende henne inn.
Det er fascinerende at et menneske med så mye medfølelse,
så mye empati for verden,
stadig velger den ene over de mange.
Det kalles medmenneskelighet, og jeg trodde det var derfor jeg var her.
Nei. Jeg fikk deg hit for å kartlegge et romvesens bevissthet.
Tenk over det. Et romvesens bevissthet.
Nevrobiologer ville drept for denne muligheten,
så forestill deg skuffelsen min over at du er mer skikket til å leke barnepike.
- Bortkastet. - Det fungerer ikke på meg.
Da er vi i gang. Hva da?
Få fram usikkerhet. Så skyldfølelse. Tilby den eneste løsningen.
Ta avgjørelser før de har tid til å tenke.
- Du er forutsigbar. - Jeg er effektiv, i motsetning til deg.
- Gi slipp på egoet en stund og hør etter. - Det er mye å be om.
Du ba meg kartlegge et bol av bevissthet.
Det er akkurat det jeg gjør.
Du ba meg lede enhver som går inn
for å sørge for at vi opprettholder strategisk overtak.
Det er akkurat det jeg gjør.
Hvis du sender inn Mitsuki nå, mister du fordelen, og vi taper.
Det er min profesjonelle oppfatning. Ignorerer du den, sier jeg opp nå.
Er det sant?
Ville du gjort det?
Oppsigelsen er godkjent. Takk for tiden du har vært ved Amazon Project.
Jeg ønsker deg alt godt i verden utenfor... Eller det som er igjen av den.
Vær forsiktig. Jeg hører at det er romvesener der.
Jeg tar sjansen med monstrene utenfor.
Hva gjør du her?
Jeg drar. Jeg kom for å si farvel.
Du sa at du ville være her for meg.
Og jeg vil det. Mer enn noe.
Men jeg kan ikke. Ikke nå lenger.
- Jeg må reparere det jeg ødela. - Du ødela ingenting.
Du ga oss to av våre største seiere i krigen.
Du trenger ikke å gjøre dette.
Sinnet ditt...
...hjertet ditt, det er det vi trenger.
Hvis du går inn dit som dette, får du det kanskje aldri tilbake.
Du har rett.
Hodet sier at du har rett, men hjertet sier at jeg må gå.
- Du kan ikke redde henne på denne måten. - Det vet jeg.
Hun er ikke der inne.
Det vet jeg.
- Jeg er så lei for det. - Jeg også.
Se på lyset.
Det er bra. Du kan hvile. Vi er ferdige.
Han er frisk.
Studerte du medisin for det?
Jeg har ingen forklaring.
Det er ingen forklaring på noe av dette, så jeg synes vi skal gå videre.
Ja vel?
- Hvor fant dere ham? - På det sykehuset der dere forlot ham.
Vi hørte at det ble angrepet noen timer etter at dere dro.
Han hadde vel flaks. Ikke takket være dere.
OK, nei. Disse barna ble funnet i sykehus over hele verden
etter at det første romskipet ble skutt ned fra himmelen.
Alle ble truffet av eksplosjonen. Psykisk.
Hvordan fant dere oss?
Vi hadde dette.
Og Caspar.
Han hører stemmene deres i hodet.
Dette er utrolig.
Vi trodde ikke forbindelsen deres kunne ha sånn rekkevidde.
Kanskje han fikk hjelp.
Hva mener du?
- Jeg spør bare, men er vennen deres... - Hva da?
Seg selv.
Forbindelsen med romvesenene var dyp.
- Dypere enn de andres. - Selvfølgelig er han seg selv.
Han er ikke det, Jam.
Han har vært gjennom mye.
- Prøv å oppføre deg normalt etter... - Nei.
Jeg prøver ikke å si det. Det vet du.
Han er min beste venn.
Han har det bra.
Dere må høre dette.
Det var som om en vegg denne veien...
- ...og så til venstre for den. - "En vegg."
For meg var det til høyre at jeg så ham.
Han så meg...
Jeg så ham også, men langt borte.
Ja, nettopp. Jeg også.
Jeg var langt borte. Alle så meg.
Barna har syn av steder og mennesker.
Vi vil vite hvorfor romvesenene fokuserer på visse steder,
- men det... - Ikke synene.
Ikke synene. Da vi sov.
Alle var der. Før.
Da de var bevisstløse, før de våknet, var vi alle der i mørket.
Bortsett fra at de våknet, og... jeg ble igjen.
Var det der du var når jeg så deg i drømmene mine?
Jeg tror det.
Ja.
Du tror det.
Hva er dette "mørket"?
Jeg vet ikke. Det er bare...
Det er mørkt og kaldt og... Veldig skummelt.
Det er ikke mye å gå etter.
Du kan tegne det.
- Hva? - Et kart.
Hvis alle så Caspar, kan de tegne et kart av hvor det er.
- Jeg elsker kart. - Det er faktisk en god idé.
Du trenger ikke å høres så overrasket ut.
Caspar er kunstner. Han kan tegne hva som helst.
Kan vi ha mer rosa her oppe
og så grønt rundt her?
Ja, perfekt. Og så grønt rundt der.
Og så mørkere blått rundt her.
Jeg husker hvordan det var.
Ja.
Mørkeblått. Ja. Det var der inne. Mørkt.
Gjør bakgrunnen hvit.
Alle er opprømte.
Ja.
Du er ikke så opprømt.
Hva mente du med at forbindelsen hans "går dypere" med romvesenene?
Vi klarte ikke å bryte den.
Så hva gjorde det?
Hei.
Kan du engelsk?
Takk for at du fikk oss hit.
For at du ropte på ham, så vi fant dere.
Det var ikke ham vi ropte på.
Ropte dere ikke på Caspar?
Nei.
Så hvem?
Vi fant en til.
En er fortsatt der ute.
I hinduistisk mytologi er det en vismann, Markandeya.
En dag klatrer han opp av verdens mage og ser ut
gjennom munnen til den store guden, Vishnu. Det kosmiske hav.
Han blir rystet av hvor enormt det er.
Han snubler.
Faller ned gjennom gudens strupe. Klask, ned til jorden.
De neste årtusenene leter han etter en vei ut igjen.
Omsider finner han den,
men bare ved hjelp av Shiva, den øverste guden.
Jeg tror du bare hadde feil partner hele tiden.
Kom igjen.
La oss finne Det kosmiske hav.
Hva skjer?
ADVARSEL! ENHET FEILER!
- Hva i... - Feil ved drakten.
La meg se.
Hva er galt med den?
Kretsen er brent. Jeg vet ikke hva som skjedde.
Base tre her. Forbered en ny drakt til Mitsuki Yamato.
Alle de tre draktene som er kodet til Mitsuki, er ødelagt.
Hei!
Du ødela draktene.
Du saboterte prosjektet! Vårt beste forsvar mot invasjonen!
Er det det? Eller handler det om deg?
Jeg ødela draktene, ja.
Bortsett fra én.
Den du har på deg. Tilpasset biometrien din.
Så gå inn hvis du virkelig tror alt du sier.
Risiker hodet ditt, livet ditt, for en gangs skyld.
Jeg hindret deg i å gå inn i dag. Jeg kommer ikke til å være her neste gang.
De får reparert drakten din på en dag eller mindre.
Jeg håper tankene dine klarner før det.
Du er mer enn bare et liv som kan ofres.
Hva i helvete?
Hendene i været og snu deg sakte, Wade.
Rose?
Wade.
Hvorfor ikke legge fra deg pistolen? Du kommer ikke til å skyte meg.
Husker du da den rangeren kom i åttende klasse, og vi skjøt på blink?
Han sa at jeg hadde talent. Jeg kan nok såre deg.
På et smertefullt sted, ikke dødelig.
Du skal gå inn i den cellen.
Ikke faen.
Greit, greit, greit.
Takk.
Dette er den beste måten å ha en samtale på.
- Du har gått fra vettet. - Skulle ønske det.
Jeg er kanskje den eneste vettuge personen i byen.
Jeg dro til Ben Sheltons gård.
Det er militært område.
Cal, Chet...
SAVNET
...Ben, Joanie og Sheriff Tyson.
Alle forsvant der.
Handler dette om dine savnede?
- De er dine også, Wade. - Jeg vet at de er mine også.
Men verden står i flammer. Jeg kan ikke tenke på alt.
Slutter man å se de små tingene, så går man glipp av halve bildet.
Sett deg.
Jeg vil at du skal høre godt etter.
Jeg har gjemt noe i bevisskapet.
Det er en notatbok for barn. Det er spor der, det er svar, Wade.
Jeg vet at jeg høres ut som en av de med tegninger og teorier. Jeg vet det.
Men du har kjent meg siden barneskolen. Jeg ville ikke gjort noe skjødesløst.
Dette er ekte. Jeg sverger.
Du må holde notatboken trygg i tilfelle jeg ikke kommer tilbake.
Ikke kommer tilbake?
Rosey!
Hva i helvete er det?
Uansett hva det er, så er det midt på Shelton-gården.
Hva slags installasjon bygger staten midt i en maisåker? Har du lurt på det?
De skjuler noe.
Jeg tror de skjuler det som skjedde med de folkene.
Alt leder til denne gården,
og jeg sitter ikke og venter på at folk skal tro meg. Ikke nå mer.
Jeg drar tilbake til Shelton-gården, og hvis jeg ikke kommer tilbake,
hvis jeg ender på veggen med savnede, må du ta notatboken seriøst.
Greit?
Følg ledetrådene.
Nei. Nei, nei, nei.
Du kan ikke etterlate meg her. Vi snakker med sheriffen.
- Jeg skal få ham til å lytte. - Si at jeg reparerte kaffemaskinen.
Turen vår til Osaka... Det regnet hele dagen.
På vei til en film vi ikke likte
kom solen fram, og du kysset meg på halsen...
Jeg vet ikke...
Så dag én.
Jeg hater deg i dag.
For at du tok ringen min.
For at du drakk opp ølen.
For at du forlot meg her.
Jeg la inn Tinder igjen. Slapp av. Det er bare for å holde din side av sengen varm.
Til du kommer tilbake.
Vent! Stopp. Stopp.
- Hva skjer? - Det er Nikhil.
Hvem kjører sikkerhetsprosedyrene?
Ingen. Tauet sitter fast, ikke-operativt. Vi kan ikke trekke ham ut.
- Slå av magneten. - Vi kan ikke. Han har endret kontrollene.
Se på sinuskurvene. Hva er det han gjør?
- Han øker dem. - Han kjemper imot.
Nikhil, du må slutte!
- Det er for ustabilt. - Ingen framskritt uten radikal...
Wajo! Wajo! Waj... Wajo! Wajo!
Wajo! Wajo! Wajo!
Wajo!
Casp, er det du som gjør dette?
Du er den eneste som ikke er redd.
Hvis du gjør dette, så stopp!
Jam.
Hvorfor skjer ikke dette med deg?
Jeg vet ikke.
Kom igjen.
Fort! Bli med meg.
Alle ut av laben! Nå!
Nikhil!
Nikhil.
Klynger av episentre i Øst-Europa, Nord-Amerika og Amazonas.
Ring opp Nikhil.
Ja vel, frue.
Vi må evakuere. Alt personell må evakuere straks.
Alt personell, evakuer stedet.
Nikhil! Nik...
Hvorfor stopper det ikke?
Jeg vet ikke.
Kom igjen! Pokker!
Grip det dere kan og bind det fast!
- Hei! - Kom igjen.
Hva er det som skjer der ute? Hei!
Hei!
Hvem i helvete er du?
Kjøl ned 15 grader.
Vi mister strukturell integritet.
Basestasjon, jeg setter over en telefon fra VFK.
Greit. På skjermen.
Hvor er Nikhil?
Utilgjengelig. Vi er litt opptatt her, fru president.
Vi registrerer global seismisk aktivitet, og dere er det primære episenteret.
- Hva har dere gjort? - Vi bare...
- Hva det enn er, stopp det nå. - Vi kan ikke. Vesenet er ute av kontroll.
La meg være klar. Vi har en global seismisk hendelse med flere episentre.
Vi må stoppe det før det blir verre.
- Jeg tror jeg kan klare det. - Jeg saboterte draktene.
Du har ikke engang... Du vil ikke være festet.
Du kan bli fanget der inne.
Jeg må prøve.
Jeg må prøve, Maya.
Jeg er den eneste hun slipper inn.
Hinata...
Hinata!
Hvorfor skadet du meg igjen?
Jeg gjorde det ikke.
Jeg ville aldri...
...jeg mente ikke å skade deg.
Noensinne.
Så kom tilbake til meg.
Jeg sa de ordene så mange ganger.
"Kom tilbake til meg..."
"Kom tilbake, Hinata."
Jeg vet hvordan smerte føles...
Jeg har levd med det hver dag
etter at du dro.
Så gi slipp på din verden...
...og kom til min.
Vi kan være sammen.
Vi vil alltid være sammen.
Men ikke som dette.
For...
...min Hinata er død.
Dette kommer til å svi.
Du trakk deg unna meg.
Jeg vet det.
Jeg vet det, Cap.
Det bare...
Det føles som om en del av deg fortsatt er med dem.
Og jeg må vite hvilken del det er. Casp.
Hvis side er du på?
Jeg er ikke med dem.
Det vil jeg ikke være.
Jeg så ansiktet ditt da jeg viste deg tegningen.
Den betydde alt for meg. Jeg så på den hver dag i månedsvis.
Og du husker ikke engang at du tegnet den.
Se på den.
Se, Casp.
Er du her? Eller er du fortsatt der?
Nikhil!
Mitsuki, hva er det du gjør?
Sjekker nivåene fra Nikhils drakt fra da han gikk inn i romvesenet.
ADVARSEL!
Atmosfæren var ikke vår.
Maya, romvesenet...
Det var en portal.
Vår vei inn.
Det var vår eneste vei inn i deres verden.
Og jeg ødela den.
Jeg ødela den.
Tekst: Evy Hvidsten