Mitsuki.
Žinau, kad jautiesi pavargusi.
Nejauti laiko?
Prisiminimai?
Ne. Tavęs čia nėr. Turiu dirbti.
Mitsuki, sakyk man, ar tau pasireiškia simptomai.
Ne čia... tavęs čia nėra...
Paliesk mano ranką.
Ne čia... tavęs čia nėra...
Turiu išaiškint modelį...
Liaukis!
Privalai pailsėti.
Leisk savo protui gyti.
Būsiu čia, Mitsuki.
- Tu čia. - Aš čia.
Lietimas. Tobulas apėjimas.
Apgauna signalą, keliaujantį į smegenis.
Aš čia.
Tu praradai laiko nuovoką.
Girdi balsus?
Tai praeis.
Aš būsiu šalia, kol mokysies ateivių kalbos.
Kiti... tie kiti mokslininkai.
Tu dar ne tokia. Patikėk.
Turiu... Dažniai.
Aš kažko nepastebiu.
Gerai. Papasakok.
Reikia daugiau duomenų.
Čia gal tuzinas dažnių.
Jau, regis, tuoj. Tik modelio nematau.
Jei iššifruočiau dažnius, suprasčiau ateivius.
Tu mane įspėjai.
Aš neleisiu, kad tai, kas nutiko kitiems, nutiktų ir tau.
Pažadu.
Po kelių valandų tau galva prašviesės, tada patikrinsim tavo funkcijas.
Žinau, kaip svarbu išmokti jų kalbą,
bet tu privalai pailsėti.
Aš kažko nepastebiu.
Mitsuki?
Aš kažko nepastebiu.
Žinau, kad tai čia, tik negirdžiu.
Paklausyk. Pirma netenki laiko nuovokos.
Paskui - ryšio su išoriniu pasauliu.
Tada prarandi bendravimą. Taip nutiko kitiems.
Kitiems?
Privalai sustoti. Pailsėti.
Kiti.
Tu dar ne tokia, patikėk.
- Sakiau... - Teisingai.
- Kas?
Mitsuki? Ką darai?
Tylėk.
Man reikia tylos.
Tylos!
Išjunk.
Kas vyksta?
Nežinau.
Tu klydai.
Dėl ko?
Jie neprarado bendravimo.
Jie tiesiog bendrauja ne mūsų kalba.
Jie bendrauja kaip jie...
kaip ateiviai.
Kas per velnias?
Kodas - raudona. Įsibrovimas!
Viso personalo dėmesiui. Patikrint šiaurės kvadrantą.
Rankas aukštyn, po galais! Pasitrauk nuo liuko!
Ant žemės! Ant žemės, pasakiau!
Mes šausim į tave!
- Paskutinis įspėjimas. - Ne!
- Ką jūs ten slepiate? - Užsičiaupk!
- Ką ten slepiate? - Uždaryk liuką!
- Eime! - Apžiūrėk grindis!
- Stebėk perimetrą! - Greičiau!
Matai ką nors?
Trevai.
Bro, tai - tikra tvirtovė. Ar jie tikrai ten?
Aš juos girdžiu.
Mes pasidairysim įėjimo. Mes su Alfu.
Jei mus pamatys, mes - pasiklydę vaikai.
Aš galiu būt pasiklydusiu vaiku.
Aš mažesnė.
Ir mielesnė.
Ja bus lengva patikėti.
Tiek to, gerai.
Bet, Pene? Pene, klausyk Džamilos, gerai?
Aš prižiūrėsiu Kasparą.
Ačiū.
Alfai.
Jėzau. Kas?
Tu manim nepasitiki.
O, taip? Iš ko sprendi?
Viskas gerai.
Abejoju, ar aš pats pasitikiu savim.
Aš juk girdžiu balsus. Matau tai, ko pats nesuprantu.
Būk ramus. Aš tave saugau.
Gerai.
Klausyk. Tu ilgą laiką buvai dingęs.
Noriu pasakyt, po ilgo laiko žmonės,
supranti, kartais grįžta pasikeitę.
Jie jau turi kitą šeimą ar panašiai.
Ar girdi balsus galvoje.
Ar nemanai, kad tapai kitoks?
Gal tu - ne tu?
O kas dar galėčiau būt?
Ateivis.
Niekada nedaryčiau nieko bloga Džamilai.
Neabejoju, bičiuli.
Nes aš tuo pasirūpinsiu.
Regis, turim daugiau bendro, nei manei.
Man nereikia supergalių, kad tai pamatyčiau.
Manau, ji vienintelė to nemato.
Ko nemato?
Nieko. Visiškai nieko.
Tiek to. Saugokit savo paslaptis.
Kol jūs pliurpėt, aš išsiaiškinau, kaip ten patekti.
Ką ji čia veikia?
Įrašinėjame tikus. Binarinis kodas sukūrė internetą, vienetai ir nuliai.
Jei ji atsigavo, tegu eina pas ateivį.
Dar anksti.
Sunkiausi simptomai nurimo, bet parodymai vis dar chaotiški.
Man nerūpi.
Persiųsk juos man į laboratoriją.
Aš ten įsikursiu.
Ko ji išmoks iš šių perdegėlių?
Baimės? Pralaimėjimo?
Noriu, kad ji eitų atgal, nes aš prarandu kantrybę.
Nori pasakyt, PGK praranda kantrybę.
Visas pasaulis.
Kiek dar turės žūti žmonių,
kol apsimetinėsi Motina Terese toje palatoje, pilnoj pamišėlių,
- kurių gyvenimo prasmė baigta? - Nori pasakyt, tavo prasmė?
Noriu pasakyt, viso sumauto pasaulio prasmė, Maja!
Sakai, kad visa tai priimu asmeniškai, lyg tai būtų blogai.
Man nerūpi tavo nuomonė. Tavo pasipūtėliškas moralumas.
- Aš pripratau. Taip išgyvenau. - Jei tau nerūpi,
ko švaistai laiką man tai aiškindamas?
Nes aš nepasikeičiau, kaip tu.
Ta mergina, ji tau reiškia kažką daugiau, tiesa?
Gal man nuvest tave į tavo kambarį?
Paklausinėt tavęs. Pasiknaisiot tavo galvelėje, daktare?
Arba abu galim pasitarnaut mūsų tikslui.
„Mūsų“, kitaip tariant, žmonijos.
Aš nekalbėsiu su ja, kol ji nebus pasirengusi.
Gerai.
Kalbėsiu aš.
Tu jį išgąsdinai.
Ateivį. Todėl jis tave taip prirėmė.
Pernelyg priartėjai. Prie to, ką jis slepia.
Mes... Tu dabar turi privalumą.
Aš mokausi jų kalbos. Tai sintaksė.
Gal aš klydau. Gal tu išsigandai?
Ar taip?
Ne ateivis įlindo tau galvon, o Maja.
Ir tie kiti. Išsigandai, kad tapsi tokia kaip jie.
Todėl darai būtent tai, ko nori ta būtybė.
Tu slepiesi.
Jei išmoksiu jų kalbą,
galėsiu įsibrauti į jų vidinį bendravimą. Galėsiu...
Galėsi ką? Kas tada?
Kas, jei ta būtybė nenorės kalbėti?
Kas, jei ji meluos tau? Manipuliuos? Kaip suprasi?
Mes nenorim susidraugauti su tuo padaru.
Mes turim jį sunaikinti. Sunaikinti juos.
Ar man būtina tai tau priminti, tau?
Jie nužudė tavo mylimąją.
Nužudė tavo tėvus.
Jie žudo visus, ką tik pažįsti.
Tau atvykus, Maja sakė, kad veiki skatinama kaltės ir pykčio.
Ji nerimavo, kad tai - prasta motyvacija.
Bet žinai, ką?
Tai pati geriausia motyvacija, jei reikia kautis.
Laimėti karą.
Todėl lik čia ir remkis baime
arba gali šokt į skafandrą ir kautis.
Jis kažką slepia. Eik ir sužinok, ką.
DINGO OSTINAS GEMBLAS
Ką, po galais, darote su tais žmonėmis?
Ką jūs ten slepiate?
Kokiu tikslu atsidūrėte Aidabelyje?
Kokiu tikslu jūs atsidūrėte Aidabelyje?
- Kodėl nusprendėte apieškot kraterį? - Juokaujate?
Siūlau pakelti mūsų pokalbio lygį.
Žiojėja didžiulė skylė su trijų lygių apsauga.
Kur dar, po galais, turėjau ieškoti?
Mes apie jus viską žinom.
Žinoma. Todėl ir kalbame dabar, tiesa?
Ilgą laiką tarnavote.
Palikote tarnybą, kai mums labiausiai jūsų reikėjo.
Didžiausias Žemės užpuolimas istorijoje. „Dėl šeimos aplinkybių.“
Mūsų paruošimas - vienodas, tiesa?
Pasak jūsų žmonos, jums - depresija. Manija.
Nekalbėkit apie mano žmoną.
Haliucinacijos apie pasaulio gelbėjimą.
Sunku, tiesa?
Ari nuo aštuonių iki penkių.
Laikaisi taisyklių, tikėdamasis, kad tai turės kažkokią prasmę.
Verčiau pažvelk į lauką,
nes veiksmų taisyklės pasikeitė.
Bet tu vis lauki. Vis kurpi dokumentus.
Tėtušis kviečia.
Vade Koulai.
Aš - generolas Mitčelas.
Generole.
Atleiskite už ankstesnį elgesį.
Mūsų darbas - itin slaptas, ir jūs teisus,
įprastos taisyklės jau nebegalioja.
Šiems įvykiams nėr sukurto protokolo.
Todėl aš jūsų kai ko paklausiu.
Dėl jūsų, mūsų ir visų saugumo.
Ir galbūt kartu pasistūmėsime į priekį.
Kas jus čia atvedė?
Berniuko piešiniai. Toje byloje. Pats pažiūrėkit. Gerai?
Buvau apklaustas, kai atvykau į Valstijas, pasakysiu jums viską, ką turite žinoti,
bet mainais turiu kai ką sužinoti. Aišku?
Ką jūs ten slepiate toje duobėje ir ką darote su tais žmonėmis?
Mes nieko jiems nedarome. Mes juos tiriame.
Jie buvo pagrobti ateivių.
Jei jie buvo pagrobti ateivių, kaip jūs juos susigrąžinot?
Tai įslaptinta.
- „Įslaptinta.“ - Kas dar žino, kad jūs čia?
- Niekas. - Niekas?
Niekas išorėje nelaukia žinių apie jus?
Galiu pasirūpinti jų saugumu, bet tik jei žinosiu visus faktus.
Aš vienas. Šis miestelis buvo man toks pat svetingas kaip ir jūs.
Kaip juos susigrąžinote, generole?
Gerai.
Mes jus čia palaikysime.
Saugumo sumetimais. Gaila, kad čia atėjote.
Išties prastas laikas būti taip toli nuo artimųjų.
Neuždarykite manęs čia, vietoj to panaudokite mane.
Imkit mane. Patirties turiu daugiau nei visi jūsų vyrai,
ir su tais padarais esu kovęsis.
Priimkit mane, generole.
Malonu buvo susipažinti, vade Koulai.
Generole, priimkit mane.
Generole!
Blemba!
Čionai.
Kareiviai.
Regis, nueina.
Kaspi. Girdi juos?
Balsus.
Tai jis! Iš sapno!
Esme, kas čia vyksta?
Berniukas iš sapno!
Ne! Stok! Jie - mūsiškai!
Kasparas? Kasparas Morou?
Kaip išgyvenai?
Nežinau.
Maja! Šokiruotas tave matydamas.
Negali jos ten siųsti.
Niekaip neatsistebiu, kaip tokios atjautos,
tokios empatijos visam pasauliui kupinas žmogus
vis tik renkasi veikti vieno, o ne daugelio naudai.
Tai vadinama elementariu humaniškumu, maniau, kad todėl ir esu čia.
Ne. Aš tave čia atsivežiau, kad stebėtum ir žymėtum ateivio sąmonę.
Tik pagalvok. Ateivio sąmonę.
Neurobiologai viską atiduotų už šią galimybę,
tad įsivaizduok mano nusivylimą supratus, kad tu - slaugė, ne mokslininkė.
- Kaip gaila. - Tai manęs neveikia.
Še tau kad nori. Kas neveikia?
Nesaugumo skatinimas, kaltės diegimas. Vienintelio sprendimo siūlymas.
Tu verti žmones apsispręsti, nespėjus jiems pagalvoti.
- Tu nuspėjamas. - Aš efektyvus, skirtingai nei tu.
Nors akimirkai paleisk savo ego ir paklausyk.
Daug nori.
Tu prašei manęs žymėti kolektyvinę sąmonę.
Tą ir darau.
Prašei manęs rūpintis dalyviais,
kad mes išlaikytume strateginį pranašumą.
Būtent tai ir darau.
Jei versi Mitsuki eiti dabar, prarasi tą pranašumą ir mes pralaimėsim.
Tokia mano profesionali nuomonė.
Jei ignoruosi ją, dabar pat atsistatydinu.
Rimtai?
Galėtum?
Atsistatydinimas priimtas. Ačiū už darbą „Amazonės“ projekte.
Geros kloties išoriniame pasauly...
Arba tame, kas iš jo liko.
Saugokis. Girdėjau, ten pilna ateivių.
Verčiau rizikuosiu susidurt su monstrais ten.
Ką čia veiki?
Išeinu. Atėjau atsisveikinti.
Žadėjai būti šalia.
Ir noriu būti. Labai noriu.
Bet nebegaliu.
- Aš privalau sutaisyti tai, ką sugadinau. - Tu nieko nesugadinai.
Tu mums suteikei dvi didžiules pergales šiame kare.
Tu neprivalai ten eiti.
Tavo protas...
tavo širdis, štai ko mums reikia.
Jei eisi ten tokios būklės, gali ten juos palikti.
Tu teisi.
Protas man sako, kad tu teisi, bet širdis liepia eiti.
Tu jos taip neišgelbėsi.
Žinau.
Jos ten nėra.
Žinau.
- Atleisk man. - Tu man irgi.
Paprašysiu žiūrėti į šviesą.
Puiku. Gali pailsėti. Mes baigėme.
Jis sveikas.
Ir tam reikia mokytis medicinos?
Aš negaliu paaiškinti.
Nieko, kas dabar vyksta, negalima paaiškinti, todėl siūlau tai pamiršti.
Taip?
Kur jį radot?
Toje ligoninėje, kur jį palikot.
Girdėjom, ji buvo užpulta po kelių valandų.
Jam pasisekė. Tik ne dėl jūsų.
Pala, ne. Klausyk, šie vaikai
rasti ligoninėse visame pasaulyje
po to, kai pirmas ateivių laivas buvo pašautas danguje, girdi?
Tas sprogimas paveikė visus. Psichiškai.
Kaip jūs radot mus?
Turėjom juos.
Ir Kasparą.
Jis galvoje girdi jų balsus.
Dieve, negaliu patikėti.
Mes nesitikėjome, kad jų ryšiai tokio masto.
Gal jam padėjo?
Ką tai reiškia?
Klausykit,
- aš tik paklausiu, bet ar jūsų draugas... - Koks?
Toks, koks buvo?
Jo ryšys su ateiviais buvo itin gilus.
Gilesnis nei kitų.
Žinoma, kad toks, koks buvo.
Netiesa, Džam.
Jis daug patyrė.
- Tu pamėgink būt normalus po... - Liaukis.
Aš ne apie tai. Juk žinai, kad aš ne apie tai.
Jis - geriausias mano draugas.
Jam viskas gerai.
Jums reikia tai išgirsti.
Lyg siena artėtų čia...
- o tada jos kairėje, taip? - Ji sako „siena“.
Aš mačiau dešinėje. Jį mačiau ten.
Jis mane matė...
Aš jį irgi mačiau, bet toli. Labai toli.
Taip, būtent. Aš irgi.
Aš buvau toli. Jie visi mane matė.
Vaikai regi regėjimus, supranti, vietų, žmonių...
Bandom suprasti, kodėl ateiviai renkasi tik tam tikras vietas,
- bet ne... - Ne regėjimus.
Ne regėjimus. Tik kai miegam.
Jie visi ten buvo. Prieš tai.
Kai jie buvo be sąmonės, prieš pabundant,
mes visi buvom tamsoje.
Tik jie pabudo,
o aš likau ten.
Ar ten buvai, kai sapnavau tave?
Manau, taip.
Taip.
Manai?
Kas toji „tamsa“?
Nežinau. Tiesiog...
Ten tamsu, šalta ir baisu. Labai baisu.
Ne kažin kas.
Gali nupiešti.
- Ką? - Žemėlapį.
Jei visi matė Kasparą, vadinasi, gali nupiešti tos vietos žemėlapį.
- Man patinka žemėlapiai. - Taip. Genialu, šiaip jau.
Tau nebūtina taip stebėtis.
Kasparas - dailininkas.
Jis gali nupiešti bet ką.
Galima dar rausvos čia,
o čia - žalios?
Taip, puiku. O tada žalios aplink čia.
Dar truputį tamsesnės mėlynos čia.
Aš prisimenu, kaip ten buvo.
Taip.
Tamsiai mėlyna. Tai buvo... Ten. Tamsiai.
Foną daryk bent jau baltai.
Visi susidomėjo.
Taip.
Tau ne taip įdomu.
Ką reiškė jūsų žodžiai, kad jo ryšys su ateiviais - gilesnis?
Mes negalėjome jo nutraukti.
Tai kas tuomet nutraukė?
Ar nors kiek kalbi angliškai?
Ačiū, kad atvedėte mus čia.
Už tai, kad kvietėte jį, ir mes radome kelią.
Mes kvietėme ne jį.
Jūs kvietėte ne Kasparą?
Ne.
Tuomet ką?
Radome dar vieną.
Jis dar kažkur pasauly.
Hindu mitologijoje yra toks išminčius Markandėja.
Sykį jis įkopė į pasaulio viršūnę ir atsidūrė
didžiojo Višnu burnoje, iš kur išvydo kosminį vandenyną.
Jis net apsvaigo nuo didybės.
Ir suklupo.
Nusirito žemyn dievo gerkle ir, taukšt, atsidūrė žemėje.
Paskui kelis tūkstančius metų ieškojo kelio atgal.
Galiausiai rado,
bet tik su Šivos, aukščiausiojo dievo, pagalba.
Manau, tu tiesiog dirbai ne su tuo partneriu.
Nagi.
Suraskim tą kosminį vandenyną.
Kas vyksta?
DĖMESIO! KOSTIUMO GEDIMAS
- Kas per... - Kostiumo gedimas.
Leisk pažiūrėti.
Kas jam negerai?
Elektros grandinė sudegė. Nežinau, kas nutiko.
Trečia aikštelė - higienos skyriui. Paruošti kitą kostiumą Mitsuki Jamato.
Visi trys pritaikyti Mitsuki kostiumai neveikia.
Visi?
Tu užtrumpinai kostiumus.
Tu sabotavai šį projektą! Mūsų svarbiausią gynybą prieš invaziją!
Nejaugi? O gal svarbiausias čia tu?
Aš atjungiau kostiumus, taip.
Išskyrus vieną.
Tą, kurį vilki tu. Pritaikytą tavo biometriniams duomenims.
Jei jau taip tiki tuo, ką sakai, eik.
Rizikuok savo protu, savo gyvybe, nors kartą.
Šiandien aš tave sulaikiau.
Kitą sykį manęs nebus.
Tavo kostiumą pataisys per dieną, gal greičiau.
Tikiuosi, tavo protas spės praskaidrėti.
Esi daugiau nei paaukoti tinkama gyvybė.
Kas čia dabar?
Pakelk rankas ir lėtai apsisuk, Veidai.
Rouze?
Veidai.
Gal nuleisk ginklą?
Juk nenušausi manęs.
Pameni tą reindžerį aštuntoje klasėje,
kuris mokė mus šaudyti?
Jis sakė, kad turiu tam talentą. Tad galiu tave sužeisti.
Kad skaudėtų, bet, žinai, nemirtinai.
Taigi, eik į tą narvą.
Nė velnio.
Gerai jau, gerai.
Ačiū.
Pamaniau, taip bus patogiau mudviem pasikalbėti.
Tu proto netekai.
Norėčiau.
Miestelyje turbūt likau vienintelė sveikai mąstanti.
Buvau nuėjusi iki Beno Šeltono ūkio.
Ten karinė zona.
Kalas, Četas,
Benas, Džonė ir šerifas Taisonas.
Visi dingo ten.
Po galais, Rouze! Tai čia dėl tavo dingusiųjų?
Jie ir tavo, Veidai.
Žinau, kad ir mano.
Bet pasaulis liepsnoja, negaliu dabar galvoti apie smulkmenas.
Jei nekreipsi dėmesio į smulkmenas,
prarasi pusę bendro vaizdo.
Sėsk.
Noriu, kad įdėmiai paklausytum.
Įkalčių spintelėje užrakinau vieną daiktą.
To vaiko piešinių albumą. Jame - užuominos ir atsakymai, Veidai.
Žinau, kad kalbu kaip tie žmonės
su savo piešiniais ir teorijomis. Žinau tai.
Bet pažįsti mane nuo pradinės mokyklos, Veidai.
Juk žinai, kad visad elgiuosi atsakingai.
Tai - tikra. Prisiekiu.
Reikia, kad išsaugotum tą albumą, jei aš negrįšiu.
Jei tu negrįši?
Rouze!
Kas čia, po velnių?
Kad ir kas būtų, tai žiojėja Šeltono ūkio centre.
Taigi, kokią tokią įrangą vyriausybė galėtų statyti
vidury kukurūzų lauko, kaip manai?
Jie ten kažką slepia.
Manau, kad jie ten slepia tai, kas nutiko tiems žmonėms.
Viskas sukasi aplink tą ūkį,
ir aš nebelauksiu, kol manimi kas nors patikės. Pakaks.
Aš einu į tą Šeltono ūkį, ir jei negrįšiu,
jei atsidursiu tarp tų dingusiųjų, noriu, kad į tą albumą žvelgtum rimtai.
Girdi?
Sek paskui nuorodas.
Ne. Ne.
Rouze, nepalik manęs čia. Eime kartu pas šerifą.
- Priversiu jį klausyti! - Šerifui Perkinsui perduok,
kad sutaisiau jo kavos aparatą.
Mūsų kelionė į Osaką... Visą dieną lijo.
Čia einam į kiną, kuris mums nepatiko...
Tada išlindo saulė, ir tu pabučiavai mane į kaklą...
Nežinau...
Taigi. Pirma diena.
Šįryt tavęs nekenčiu.
Kad paėmei mano žiedą.
Kad išgėrei alų.
Kad palikai mane čia.
Aš vėl parsisiunčiau „Tinderį“.
Būk rami, noriu tik, kad tavo lovos pusė neatvėstų...
Kol grįši.
Palauk! Stok.
- Kas vyksta? - Nikilas.
Kas prižiūri saugumo protokolus?
Niekas. Saitas užstrigęs, neveikia. Negalim jo ištraukti.
- Išjunk magnetą. - Negalim. Jis permaršrutizavo valdymą.
Pažvelk į tas bangas. Ką jis daro?
- Jis kelia įtampą. - Jis kovoja prieš jį.
Nikilai, turi liautis!
- Pernelyg nestabilu. - Progreso nebus be radikalių...
Vadžo! Vadžo!
Kaspi, tu tai darai?
Tu čia vienas ramus!
Jei tu tai darai, maldauju, liaukis!
Džam.
Kodėl tau nieko nesidaro?
Aš nežinau.
Bėgam.
Greičiau! Su manim.
Visi, lauk iš laboratorijos! Greičiau!
Nikilai!
Nikilai.
Epicentrai susitelkę Rytų Europoje, Šiaurės Amerikoje ir Amazonėje.
Sujunkit mane su Nikilu.
Taip, ponia.
Turim evakuotis.
Visas personalas turi evakuotis nedelsiant.
Nikilai!
Kodėl jis nesiliauja?
Nežinau.
Bėgam! O, šūdas!
Čiupkit, ką galit ir tvirtinkit!
Greičiau!
Ei, kas ten vyksta?
Kas tu, po galais?
Vėsink 15 laipsnių.
Kyla grėsmė pastato stabilumui.
Baze, jungiu skambutį iš PGK.
Gerai. Išvesk į ekraną.
Kur Nikilas?
Užimtas.
Mes čia užsiėmę, ponia prezidente.
Pasaulyje padidėjo seisminis aktyvumas. Jūs - pirminis epicentras.
- Ką padarėte? - Mes tik...
Kad ir ką ten darote, liaukitės.
Nežinom kaip. Būtybė tapo nevaldoma.
Aiškiai sakau.
Pasaulį drebina žemės drebėjimai su daug epicentrų.
Turim tai tučtuojau sustabdyti.
Manau, galiu.
Aš sugadinau tavo kostiumus.
Tu net neturi... Neturėsi saito.
Gali ten įstrigti.
Privalau pamėginti.
Aš privalau, Maja.
Ji mane vienintelę prisileidžia.
Hinata...
Hinata!
Kodėl mane vėl įskaudinai?
Aš ne...
Aš nenorėjau...
Nenorėjau tavęs skaudinti...
Niekada...
Tai sugrįžk pas mane.
Tiek daug kartų sakiau šiuos žodžius.
„Sugrįžk pas mane...“
„Sugrįžk, Hinata.“
Žinau, ką reiškia skausmas...
Gyvenau su juo kasdien po to, kai ji išėjo...
Tu išėjai...
Tai paleisk savo pasaulį...
ir ateik pas mane...
Galim būt kartu.
Visada būsim kartu.
Bet ne taip...
Nes...
mano Hinata žuvo...
Truputį perštės, gerai?
Tu nutolai.
Žinau.
Žinau, Kaspi.
Tiesiog...
Jaučiu, jog kažkuria dalimi vis dar esi su jais.
Ir noriu žinot, kuri tai dalis.
Kaspi,
kieno tu pusėje?
Aš ne su jais.
Nenoriu su jais būti.
Mačiau tavo išraišką, kai parodžiau tau tą piešinį.
Man jis buvo viskas. Žiūrėjau į jį kasdien, ilgus mėnesius.
O tu net nepameni jį piešęs, tiesa?
Žiūrėk.
Kaspi, žiūrėk.
Tu čia?
Ar vis dar ten?
Nikilai!
Mitsuki, ką darai?
Žiūriu duomenis, gautus nuo Nikilo kostiumo po jo buvimo pas ateivį.
Tai - ne mūsų atmosfera.
Maja, tas ateivis...
Tai buvo portalas.
Mūsų įėjimas.
Tai buvo vienintelis mūsų įėjimas į jų pasaulį.
Ir aš jį sunaikinau.
Aš jį sunaikinau.
Išvertė Egidija Namavičė