Mitsuki. Mitsuki.
Jeg ved, at du er træt.
Mister du tidsfornemmelsen?
Og minder?
Nej. Du er her ikke. Jeg er nødt til at arbejde.
Mitsuki, du skal sige til, hvis du oplever symptomer.
Du er her ikke. Du er her ikke...
Rør min hånd.
Du er her ikke. Du er her ikke...
Jeg skal finde mønstret...
Stop!
Du skal hvile dig. Du skal lade dit sind komme sig.
Jeg er her, Mitsuki.
- Du er her. - Jeg er her.
Berøring. Det perfekte redskab.
Det omgår signalerne til hjernen.
Jeg er her.
Du har haft udfald.
Hørt ting?
Det går over.
Jeg bliver her hos dig, mens du lærer rumvæsnets sprog.
- De andre... De andre forskere. - Der er du ikke endnu. Det lover jeg.
Jeg må... Frekvenserne.
Jeg overser noget.
Okay. Fortæl mig om det.
Jeg skal bruge mere data. Der er et dusin frekvenser.
Jeg er tæt på. Jeg kan bare ikke se mønstret.
Hvis jeg kan afkode det, kan vi forstå dem.
Du prøvede at advare mig.
Jeg lader ikke det, der skete med de andre, ske med dig.
Det lover jeg.
Om et par timer når du er klar i hovedet, laver vi en evaluering.
Jeg ved, hvor værdifuldt det ville være at lære deres sprog,
men du er nødt til at holde en pause.
Jeg overser noget.
Mitsuki?
Jeg overser noget.
Jeg ved, at det er der. Jeg kan bare ikke høre det.
Hør her. Først oplever du udfald. Så mister du forbindelsen til verden.
Så mister du kommunikationsevnen. Det er det, der skete med de andre.
De andre?
Du er nødt til at stoppe. Hvile dig.
De andre.
Du er der ikke endnu. Det lover jeg.
- Som sagt... - Det er det.
- Hvad?
Mitsuki? Hvad laver du?
Stille.
Der skal være stille.
Stille!
Sluk.
- Hvad sker der? - Det ved jeg ikke.
- Du tog fejl. - Om hvad?
De mistede ikke kommunikationsevnen.
De kommunikerer bare ikke på vores sprog.
De kommunikerer som dem...
Rumvæsnerne.
Hvad fanden?
Kode rød. Kode rød. Nogen er trængt ind!
Alt tilgængeligt personale. Tjek den nordlige kvadrant.
Op med hænderne, for helvede! Gå væk fra lugen!
Ned på jorden, nu! Ned på jorden!
Vi skyder dig!
- Sidste advarsel. - Nej! Nej!
- Hvad gemmer I dernede? - Hold så kæft!
- Hvad skjuler I? - Lås den forbandede luge!
- Kom så, kom så! - Tjek gulvet!
- Afsøg perimeteren! - Af sted, af sted!
Kan I se noget?
Trev.
Det er jo en forbandet fæstning. Er du sikker på, at de er derinde?
Jeg kan høre dem.
Vi finder en vej ind. Bare dig og mig, Alf.
Hvis de ser os, er vi bare børn, der er faret vild.
Det kan jeg godt være.
- Jeg er mindre. - Og mere nuttet.
Hun giver lidt autenticitet.
Okay, fint.
Men Penny? Penny, du skal lytte til Jamila.
- Jeg bliver hos Caspar. - Tak.
Alf.
I guder. Hvad?
- Du stoler ikke på mig. - Nå. Hvad gav dig den idé?
Det er okay.
Jeg ved ikke, om jeg stoler på mig selv.
Jeg hører ting. Jeg ser ting, jeg ikke rigtig forstår.
Bare rolig. Jeg holder øje med dig.
Godt.
Hør her. Du har været væk i lang tid.
Folk har været væk i lang tid.
Nogle gange er de anderledes, når de kommer tilbage.
Så har de en helt anden... En helt anden familie og sådan.
Eller små stemmer i hovedet.
Men tror du, at du er anderledes?
At du måske... ikke er dig?
Hvem skulle jeg så være?
Dem.
- Jeg ville aldrig gøre Jamila fortræd. - Det ved jeg godt, makker.
For det sørger jeg for.
Så har vi mere til fælles, end du troede.
Jeg behøver ikke superkræfter for at se det.
Hun er formentlig den eneste, der ikke ser det.
Ser hvad?
- Ikke noget. Ingenting. - Fint. Behold jeres hemmeligheder.
Mens I har stået og sladret, har jeg fundet en vej ind.
Hvad laver hun herinde?
Vi optager tics. Binære koder byggede internettet, ettaller og nuller.
Hvis hun er frisk igen, skal hun ind igen.
Hun har ikke fået grønt lys endnu.
De værste symptomer har fortaget sig, men hendes tal er stadig uregelmæssige.
Det er jeg ligeglad med.
Send dem her til mit laboratorium. Jeg ser på det der.
Hvad kan hun lære af de her skrog?
Frygt? Fiasko?
Hun skal ind igen, og jeg mister snart tålmodigheden.
- Du mener, at WDC mister tålmodigheden. - Jeg mener, at verden gør.
Hvor mange flere skal dø,
så du kan lege Moder Teresa over for en samling galninge,
- der har tjent deres formål. - Du mener dit formål?
Jeg mener verdens formål, for helvede, Maya!
Du siger, at det er personligt for mig, som om det er dårligt.
Jeg tager mig ikke af din fordømmelse. Din storsnudede moral.
- Jeg er vant til det. - Hvis du er ligeglad,
hvorfor spilder du så tiden med at fortælle mig alt det her?
Fordi det ikke er mig, der har ændret mig. Det er dig.
Den her pige betyder mere for dig, gør hun ikke?
Måske skulle jeg placere dig i dit lokale?
Og stille dig spørgsmål. Snage lidt i dit hoved.
Eller også kan vi begge tjene vores formål.
Og med "vores" mener jeg hele menneskehedens.
Jeg taler ikke med hende, før hun er klar.
Fint.
Så gør jeg det.
Du skræmte det.
Rumvæsnet. Det er derfor, det angreb så voldsomt.
Du kom for tæt på. For tæt på det, det skjuler.
Vi... Du har fordelen nu.
Jeg begynder at forstå dets sprogstruktur. Dets syntaks.
Måske tog jeg fejl. Måske er det dig, der er bange.
Er det det, det er?
Det er ikke rumvæsnet, der er trængt ind i dit hoved. Det er Maya.
De andre. Du er bange for at ende som dem.
Så nu gør du præcis, som det væsen vil have, at du gør.
Du gemmer dig.
Hvis jeg kan lære dets sprog,
kan jeg hacke dets interne kommunikationsveje. Jeg kan...
Hvad kan du? Hvad?
Hvad, hvis det ikke har lyst til at snakke?
Hvad, hvis det lyver for dig? Manipulerer dig? Hvordan vil du opdage det?
Vi prøver ikke at finde en måde at blive venner med det på.
Vi er her for at tilintetgøre det. Tilintetgøre dem.
Behøver jeg at minde dig af alle mennesker om det?
De dræbte din elsker.
De dræbte din familie.
De er i gang med at dræbe alle andre, du kender.
Da du ankom, sagde Maya, at du handlede ud fra skyld og vrede.
Hun var bange for, at det ikke var god motivation.
Men ved du hvad?
Det er den bedste motivation, hvis man vil vinde en kamp.
Vinde en krig.
Du kan blive herinde og adlyde din frygt...
...eller du kan trække i udstyret og kæmpe imod.
Det skjuler noget. Gå ind og find ud af, hvad det er.
SAVNET AUSTIN GAMBLE
Hvad fanden laver I med de mennesker? Hvad?
Hvad er det, I skjuler derinde?
- Hvad er dit formål i Idabel? - Hvad er dit formål i Idabel?
- Hvorfor kiggede du ned i krateret? - Du tager pis på mig.
Vi er nødt til at hæve niveauet i den her samtale.
Der er et stort hul med tre lag sikkerhed omkring.
- Hvor fanden troede I, at jeg ville kigge? - Vi ved alt om dig.
Klart. Det er derfor, vi har den her samtale, ikke?
Du har været udenfor i et stykke tid.
Du trak dig, da vi havde mest brug for dig.
Det største angreb nogensinde. "Familieårsager."
Vi har modtaget samme uddannelse.
Din kone siger, at du er deprimeret. Manisk.
- Du skal ikke nævne min kone. - Vrangforestillinger om at redde verden.
Det må være hårdt. At stemple ind hver dag.
At følge regelbogen og bede til Gud om, at det gør en forskel.
Men I burde kigge ud, for reglerne har ændret sig.
Men I nusser bare rundt. Nusser med papirer.
Farmand kalder.
Seniorsergent Cole. Jeg er general Mitchell.
General.
Beklager behandlingen.
Det, vi har at gøre med her, er strengt fortroligt, og du har ret.
Det er langt fra den sædvanlige regelbog. Der er ingen anvisninger.
Jeg bliver nødt til at stille dig nogle spørgsmål.
For din sikkerheds skyld. For vores. For alles.
Måske kan vi sammen gøre lidt fremskridt. Hvad har ført dig hertil?
En drengs tegning i en notesbog. Den er i mappen. Kig. Okay?
Jeg aflagde rapport, da jeg kom tilbage. Jeg fortæller jer alt, hvad jeg ved,
men jeg er nødt til også at få oplysninger. Er du med?
Hvad skjuler I i det hul? Og hvad har I gjort med de mennesker?
Vi har ikke gjort noget ved dem. Vi undersøger dem.
De blev taget af rumvæsnerne.
Hvis rumvæsnerne tog dem, hvordan fik I dem så tilbage?
Det er fortroligt.
- "Fortroligt". - Hvem ved, at du er her?
- Ingen. - Ingen?
Er der ingen udenfor, der venter på at høre fra dig?
Jeg kan sørge for, at der ikke sker dem noget, hvis jeg har alle fakta.
Jeg er alene. Byen har været lige så gæstfri, som I har været.
- Hvordan fik I dem tilbage? - Okay.
Vi... Vi bliver nødt til at tilbageholde dig her.
Af sikkerhedsmæssige årsager. Bare du ikke var kommet.
Det er et skidt tidspunkt at være væk fra sine kære.
Hvorfor bruger I mig ikke i stedet for at bure mig inde?
Brug mig. Jeg har mere erfaring end nogen af dine folk,
og jeg har kæmpet mod dem før.
- Indvi mig, hr. general. - Godt at møde dig, seniorsergent Cole.
Giv mig en chance.
Hr. general. Hr. general!
Fuck!
Denne vej.
Soldater.
De er vist på vej væk.
Casp. Kan du høre dem?
Stemmerne.
Det er ham! Det er ham! Fra drømmen!
Esmee, hvad sker der?
Det er drengen fra drømmen!
Nej! Nej! Nej! Stop! Stop! De er sammen med os! De er med os!
Caspar? Caspar Morrow?
Hvordan kan du være i live?
Det ved jeg ikke.
- Maya! Hvor er jeg overrasket. - Du må ikke sende hende ind.
Det er endeløst fascinerende for mig, at et så medfølende menneske,
der rummer empati for hele verden,
gentagne gange vælger én frem for mange.
Det er grundlæggende menneskelighed. Jeg troede, det var derfor, jeg var her.
Nej. Nej, jeg hentede dig ind, så du kunne kortlægge rumvæsnets bevidsthed.
Overvej det lige. Et rumvæsens bevidsthed.
Neurobiologer ville slå ihjel for den mulighed,
så forestil dig min skuffelse, når du hellere vil lege barnepige.
- Sikke et spild. - Det der fungerer ikke på mig.
Nå da. Hvad?
Du vil skabe usikkerhed. Så skyld. Tilbyde den eneste løsning.
Luk aftalen, inden de når at tænke.
- Du er forudsigelig. - Jeg er effektiv. Ulig dig.
- Slip dit ego et øjeblik og lyt. - Den var sværere.
Du bad mig kortlægge en kollektiv bevidsthed.
Det er præcis det, jeg gør. Du bad mig overvåge alle, der gik ind,
for at sikre, at vi bevarede den strategiske fordel.
Det er præcis det, jeg gør.
Hvis du presser Mitsuki nu, mister du den fordel, og så taber vi.
Det er min professionelle mening. Ignorér den, og så siger jeg op på stedet.
Seriøst?
Ville du gøre det?
Den er godtaget. Tak for din tid på Amazon-projektet.
Jeg ønsker dig held og lykke i verden udenfor.
Eller det, der er tilbage af den.
Vær på vagt. Der skulle være rumvæsner derude.
Jeg tager chancen med uhyrerne udenfor.
Hvad laver du her?
Jeg rejser. Jeg kom for at sige farvel.
Du sagde, at du ville være der for mig.
Det vil jeg også gerne. Mere end noget andet.
Men jeg kan ikke. Ikke længere.
- Jeg må reparere det, jeg ødelagde. - Du ødelagde ikke noget.
Du gav os to af de største sejre i den her krig.
Du behøver ikke at gøre det her. Dit sind...
Dit hjerte. Det er dét, vi har brug for.
Hvis du går ind sådan her, får du dem måske aldrig tilbage.
Du har ret.
Min hjerne siger, at du har ret, men mit hjerte vil have mig derind.
- Du kan ikke redde hende sådan her. - Det ved jeg godt.
- Hun er ikke derinde. - Det ved jeg godt.
- Det er jeg ked af. - Det er jeg også.
Jeg vil bede dig om at kigge på lyset.
Godt. Hvil dig. Vi er færdige.
Han er okay.
Får man det ud af lægestudiet?
Jeg har ingen forklaring.
Ja. Der er intet af det her, der kan forklares, så lad os gå videre.
Ikke?
- Hvor fandt I ham? - På det hospital, I efterlod ham.
Vi hørte, at det blev invaderet, kort efter I tog af sted.
Han var heldig. Ikke takket være jer.
Nej. Hør her. De her børn...
De blev fundet på hospitaler over hele verden,
efter det første fartøj blev skudt ned.
De blev alle ramt af angrebet. Psykisk.
Hvordan fandt I os?
Vi havde den her.
Og Caspar.
Han hører deres stemmer i sit hoved.
Det er jo ubegribeligt.
Vi anede ikke, at forbindelsen kunne række så langt.
Måske fik han hjælp.
- Hvad skal det betyde? - Hør her.
- Jeg spørger bare, men er jeres ven... - Hvad?
Sig selv.
Han har en dyb forbindelse til rumvæsnerne.
Dybere end de andres.
- Selvfølgelig er han sig selv. - Det er han ikke, Jam.
Han har været gennem meget.
- Prøv du at opføre dig normalt... - Stop.
Det er ikke det, jeg siger. Det ved du godt.
- Han er min bedste ven. - Han har det fint.
Hallo. I skal høre det her.
Der var en mur den her vej...
- Og så til venstre, ikke? - Hun taler om en "mur".
Det var til højre for mig. Det var der, jeg så ham.
Han så mig...
Jeg så ham også, men langt væk. Meget langt.
Ja, præcis. Også mig.
Jeg var langt væk. De så mig alle sammen.
Børnene ser syner. Steder og mennesker.
Vi har forsøgt at forstå, hvorfor rumvæsnerne fokuserer på visse steder,
- men det... - Ikke syner.
Ikke syner. Når vi sover.
De var der alle. Før. Da de var bevidstløse, før de vågnede,
var vi alle i mørket. Men de vågnede, og...
...og jeg blev.
Var det dér, du var, da jeg så dig i mine drømme?
Det tror jeg. Ja.
- Tror du det? - Hvad er "mørket"?
Det ved jeg ikke. Det er bare...
Det er mørkt og koldt og... skræmmende. Meget.
Det er ikke meget.
I kan tegne det.
- Hvad? - Et kort.
Hvis de alle så Caspar, kan de tegne et kort over stedet.
- Jeg elsker kort. - Det... Det er faktisk genialt.
Du behøver ikke at lyde overrasket.
Caspar er kunstner. Han kan tegne hvad som helst.
Kan vi... Kan vi gøre det mere lyserødt heroppe
og så grønt her?
Ja, perfekt. Og så grønt her.
Og hvis du kan bruge en mørkere blå her.
Jeg kan huske, at det var sådan, det var.
Ja.
Mørkeblå. Ja. Det... Det var der. Mørke.
Gør baggrunden hvid.
Alle er begejstrede.
Ja.
Det er du ikke.
Hvad mente du med, at hans forbindelse til rumvæsnerne var dybere?
Vi kunne ikke bryde den.
Hvad kunne så?
Hej.
Taler du engelsk?
Tak, fordi I fik os hertil.
For at kalde på ham, så vi kunne finde jer.
Det var ikke ham, vi kaldte på.
Kaldte I ikke på Caspar?
Nej.
Hvem så?
Vi fandt en mere.
En, der stadig er derude.
I den hinduistiske mytologi er der en vismand. Markandeya.
En dag klatrer han op og ud af verden og står
og kigger ud gennem guden Vishnus mund. Det kosmiske ocean.
Hans sind bukker under for omfanget af det.
Han snubler.
Han falder ned gennem gudens hals og ned på Jorden.
Han tilbringer de kommende årtusinder på at finde en vej ud igen.
Han finder den endelig,
men kun ved hjælp af Shiva, den øverste gud.
Du har bare haft den forkerte makker.
Kom.
Lad os finde det kosmiske ocean.
Hvad sker der?
ADVARSEL! UDSTYRSFEJL
- Hvad... - Fejl på dragten.
Lad mig se.
Hvad er der galt med den?
Kredsløbet er brændt af. Jeg ved ikke, hvad der skete.
Base Camp 3 til det sterile lokale. Klargør endnu en dragt til Mitsuki Yamato.
Alle tre dragter, der er programmeret til Mitsuki, er defekte.
Alle sammen?
Hallo!
Du kortsluttede dragterne.
Du saboterede projektet! Vores bedste forsvar mod invasionen!
Er det det? Eller handler det kun om dig? Jeg ødelagde dragterne, ja.
Alle på nær en.
Den, du har på. Den passer perfekt til din biometri.
Hvis du tror på det, du siger, så gå ind.
Risikér dit sind, dit liv, for en gangs skyld.
Jeg stoppede dig fra at gå ind i dag. Jeg er her ikke næste gang.
De får din dragt repareret på en dag eller mindre.
Jeg håber, at du tænker klart inden da.
Du er mere end et liv, der skal ofres.
Hvad fanden?
Ræk hænderne op og vend dig langsomt om, Wade.
Rose?
- Wade. - Læg nu bare pistolen fra dig.
Du skyder mig ikke.
Kan du huske, da vi havde besøg af soldaten i ottende klasse,
og vi afprøvede vores skydefærdighed?
Han kaldte mig for et naturtalent. Jeg kan nok godt såre dig.
Et sted, hvor der gør ondt, men ikke slår dig ihjel.
- Nu går du ind i den celle. - Du kan tro nej.
Okay, okay, okay.
Tak.
Jeg tænkte, at det var en god måde at tale sammen på.
- Du er blevet vanvittig. - Bare jeg var.
Jeg er måske den eneste i byen med forstanden i behold.
- Jeg tog ud til Ben Sheltons gård. - Det er militærterritorium.
Cal, Chet, Ben, Joanie og politimester Tyson.
De forsvandt alle der.
For helvede, Rose. Handler det om dine savnede?
- De er også dine, Wade. - Det ved jeg godt.
Men verden står i flammer. Jeg kan ikke tænke på alting.
Når man ikke bemærker de små ting, går man glip af halvdelen helheden.
Sæt dig ned.
Nu skal du høre godt efter. Jeg gemte noget i kosterrummet.
Det er et barns notesbog. Der er spor i den. Der er svar, Wade.
Jeg ved, at jeg lyder som en af de der personer
med deres tegninger og teorier. Det ved jeg godt.
Men du har kendt mig siden skoletiden. Du ved, at jeg ikke er skødesløs.
Det her er ægte. Det sværger jeg.
Du skal passe på den notesbog, hvis jeg nu ikke kommer tilbage.
Hvis du ikke kommer tilbage? Rosey?
Hvad fanden er det?
Uanset hvad det er, er det midt på Sheltons gård.
Hvad i alverden kan myndighederne finde på at bygge
midt på en majsmark? Har du overvejet det?
De skjuler noget.
Jeg tror, at de skjuler, hvad der skete med dem.
Det hele kredser om den her gård,
og jeg venter ikke på, at nogen tror mig. Ikke længere.
Jeg tager tilbage til gården, og hvis jeg ikke kommer tilbage,
hvis jeg ender på den der væg, så skal du tage den notesbog alvorligt.
Okay?
Følg sporene.
Nej. Nej, nej, nej.
Rosey, du kan ikke efterlade mig her. Vi kan tale med politimesteren.
- Jeg får ham til at lytte! - Sig til politimester Perkins,
at jeg har lavet hans kaffemaskine.
Vores tur til Osaka... Det regnede hele dagen.
På vej til en film, vi ikke brød os om...
...kom solen frem, og du kyssede mig på halsen.
Jeg ved ikke...
Nå. Dag et.
Her til morgen hader jeg dig.
Fordi du tog min ring.
Fordi du drak al øllen.
Fordi du efterlod mig her.
Jeg har geninstalleret Tinder.
Bare rolig, det er bare for at holde din side af sengen varm.
Indtil jeg får dig tilbage.
Vent! Stop. Stop.
- Hvad sker der? - Det er Nikhil.
Hvem styrer sikkerhedsprocedurerne?
Ingen. Wiren sidder fast og virker ikke. Vi kan ikke hive ham ud.
- Sluk for magneten. - Han har omdirigeret styringen.
Se lige de sinuskurver. Hvad er det, han laver?
- Han skruer op. - Han kæmper imod.
Nikhil, du er nødt til at stoppe!
- Det er for ustabilt. - Ingen fremskridt uden radikale...
Wajo! Wajo! Waj... Wajo! Wajo!
Wajo! Wajo! Wajo!
Wajo!
Casp, er det dig?
Du er den eneste, der ikke er fra den!
Hvis det er dig, så stop!
Jam.
Hvorfor sker det ikke for dig?
- Det ved jeg ikke. - Kom så.
Hurtigt! Kom med mig.
Ud af laboratoriet! Nu!
Nikhil!
Der er epicentre i Østeuropa, Nordamerika og Amazonjunglen.
- Ring Nikhil op. - Javel.
Vi er nødt til at evakuere.
Alt personale skal evakuere stedet øjeblikkeligt.
Alt personale skal forlade stedet.
Nikhil! Nik...
Hvorfor stopper det ikke?
Det ved jeg ikke.
Kom så! Kom så! Pis!
Tag, hvad I kan, og gør det fast!
- Hallo! Hallo! - Kom så!
Hallo, hvad foregår der derude? Hallo!
Hallo!
Hvem fanden er du?
- Sænk temperaturen med 15 grader. - Vi mister stabiliteten.
Base, jeg viderestiller et opkald fra WDC.
Modtaget. På skærmen.
Hvor er Nikhil?
Han er optaget. Vi har lidt travlt her, fru præsident.
Vi får meldinger om global seismisk aktivitet, og I er det primære epicenter.
- Hvad har I gjort? - Vi...
Uanset hvad det var, så stop det nu.
Vi ved ikke hvordan. Væsnet er ude af kontrol.
Lad mig gøre det helt tydeligt.
Vi står med en global seismisk hændelse med flere epicentre.
Vi er nødt til at stoppe det, før det bliver værre.
Det kan jeg godt.
Jeg saboterede dragterne.
Du har ikke engang... Du kan ikke fastgøres.
- Du kan blive fanget derinde. - Jeg er nødt til at prøve.
Jeg er nødt til at prøve, Maya. Det er kun mig, hun lukker ind.
Hinata...
Hinata!
Hvorfor gjorde du mig fortræd igen?
Det gjorde jeg ikke...
Jeg ville aldrig...
...aldrig gøre dig fortræd...
Nogensinde.
Kom tilbage til mig.
De ord sagde jeg så mange gange.
"Kom tilbage til mig..."
"Kom tilbage, Hinata."
Jeg ved, hvordan smerte føles...
Jeg har levet med den, hver eneste dag siden hun gik...
Siden du gik...
Så giv slip på din verden...
...og kom til min.
Vi kan være sammen.
Vi vil altid være sammen.
Men ikke sådan her...
Fordi...
...min Hinata er død.
Okay, det her kommer til at gøre ondt. Okay?
- Du trak dig væk fra mig. - Det ved jeg.
Det ved jeg, Casp. Det er bare...
Jeg føler, at en del af dig stadig er hos dem.
Jeg vil vide hvilken del.
Casp.
Hvis side er du på?
Jeg er ikke med dem.
Det vil jeg ikke være.
Jeg så dit ansigt, da jeg viste dig tegningen.
Den betød alt for mig. Jeg kiggede på den hver dag i månedsvis.
Du kan ikke engang huske, at du tegnede den, vel?
Kig på den.
Kig, Casp.
Er du her? Eller er du stadig der?
Nikhil!
Mitsuki, hvad laver du?
Jeg tjekker tallene fra Nikhils dragt, da han gik ind til rumvæsnet.
ADVARSEL!
Den atmosfære. Det var ikke vores.
Maya, rumvæsnet...
Det var en portal.
Vores vej ind.
Det var vores eneste vej ind i deres verden.
Og jeg tilintetgjorde den.
Jeg tilintetgjorde den.
Tekster af: Helle Virenfeldt Smith