WYOMING, USA, JORDEN 160 KILOMETER NORD FOR CAMP PIERCE
Jag bort vår frykt.
Løft oss og støtt oss.
Jag bort vår frykt.
Løft oss og støtt oss.
Clark, det er Bradford. Vi kom gjennom. Dere kan kjøre.
Mottatt. Vi ses snart.
Dere kan kjøre, folkens.
Jackson. Kom igjen!
Ok, ta det sakte og rolig.
Hold øye med baklysene foran dere.
Når vi kommer gjennom tåken, møtes vi der framme. Vær på vakt.
- Mottatt. - Mottatt.
Hvor befestet tror du Camp Pierce er?
Umulig å vite.
Men vi kan ha flaks.
Hva?
- Unnskyld? - Hva sa du?
Jeg sa ingenting.
Glem det.
Hva mente du i går kveld? Da du sa: "Jeg trodde det ville stoppe."
Denne "skår"-greia.
Hvor lenge har dere hatt den?
Jeg fant den for en stund siden. Det så ut som skrot, men...
Men hva?
Jeg vet ikke.
Det virket spesielt. Det var på en måte annerledes.
Det føltes som om det bandt meg til noe.
Tror jeg.
Som om det var mitt.
Clark, ser du dette? Oppe til venstre.
Ja, jeg ser det.
Ser ut som vi har tatt en av jævlene.
Hva foregår?
Luke? Går det bra?
Stemmene. De sier at vi må vekk herfra.
Hvilke stemmer?
Det er noe der ute.
Vi må dra nå.
Alle sammen, kjør, kjør, kjør!
- Maria! Maria! Det tok Maria! - Pokker!
Maria er borte, Clark!
Kjør videre. Ikke stopp.
- Mamma! - Clark, vi må hente henne.
Bli i kolonnen.
- Clark. - Ja, ja, ja.
Har et av dem.
Følger oss på høyre side. Det er digert. Ikke som noe...
Hanley.
Clark! Det tok Hanley og Jackson!
Chrissy?
Chrissy, kom inn.
Det er flere!
Chrissy, Hanley, kom inn. Hanley, kom inn.
Stemmene. De blir høyere.
De krangler.
De gjør retrett.
Clark!
PARIS, FRANKRIKE, JORDEN
Jeg er skrubbsulten.
Vi finner noe snart, Alf.
Hva sier hun?
Jeg tror hun sier at det ikke er trygt. Hun ber folk...
Evakuere.
- Ja. - Hva er det?
Jeg vet hva det er.
Beskjeder fra folk som håper å finne noen.
- Eller håper å bli funnet. - Kanskje det er en fra mamma og pappa.
Hva er det du gjør?
Hva ser det ut som? Jeg skriver en beskjed.
Hvorfor det?
For hvis det skjer meg noe,
er det en liten sjanse for at foreldrene mine finner meg en dag.
KJÆRLIG
JAMILA HUSTON FRA LONDON VAR HER
GLAD I DEG, MAMMA
Det skal ikke skje oss noe.
Vi skal finne Casp.
Og så skal vi ta rotta på noen jævla romvesener.
Pen, hvor langt er det til sykehuset?
Bare ti kilometer til.
Det blir snart mørkt. Hvor langt er det til dine foreldres leilighet?
Ikke så langt.
OK.
Vi blir der i natt, og så fortsetter vi i morgen tidlig.
- Tror du det er mat der? - Det finner vi ut.
ALFIE ADEMUREWA FRA LONDON VAR HER!!!
GLAD I DERE, MAMMA OG PAPPA.
Her er det.
Må være her oppe et sted.
Jeg lurer på hvorfor mamma og pappa aldri har latt oss bli med hit.
Det ser ikke ut som et sted der barn har adgang.
Kanskje små hunder, men...
Er det foreldrene deres sitt sted? Det er kult.
Den stolen er som en huske.
Se de gamle platene.
Savner du dem?
Ja.
Kom igjen. La oss se om det er noe å spise.
Er det dette borgerskapet spiser til middag? Små biter og sånt.
Nei.
Det er det borgerskapet spiser når de egentlig ikke vil ha middag.
Det er som camping.
Jeg har alltid hatt lyst til å dra på camping. Ordentlig camping.
Ikke i hagen, men et ekte eventyr i villmarka.
Dette er definitivt vilt.
Hva er i veien med dem?
Det er peanøttsmør i disse kjeksene.
Er du allergisk mot peanøtter?
Nei, moren min er det. Vi får ikke ha dem i huset.
Monty, tror du mamma og pappa er her i Paris?
Vi finner dem sikkert snart, Pen.
- Går det bra? - Utmerket.
Du spiste nesten ingenting.
Jeg har ikke lyst på gamle kjeks.
Mer til oss, da.
Sikker?
- Er du like spent på i morgen som jeg er? - Ja, på en måte.
Og nervøs også. Møte ham igjen etter så lang tid.
Nervøs? For hva? Det er Casp.
Og hva om Casp ikke er der?
Hva?
Dere snakker som om dere er sikre på at han er der.
Men dere vet det ikke. Dette kan ha vært forgjeves.
- Hvorfor sier du dette? - Fordi det er sant.
Jeg legger meg.
Tenk tilbake. Hva så du da du fikk kontakt med vesenet?
Det er tåkete.
Som en drøm.
Farger, former?
Jeg så en gutt.
En gutt?
Han ropte på noen.
Kjente du denne gutten?
Hadde du aldri sett ham før? Var han ikke et minne?
Hvis du ikke hadde sett ham før,
hva tror du skjedde hvis det ikke var i hodet ditt?
Det var i deres.
Det er utrolig.
- Doktor, hvordan er det med henne? - Jeg finner ikke noe galt.
- Så vi kan sende henne tilbake. - Jeg sa at jeg ikke finner noe.
Det betyr at det ikke er noe jeg ikke har funnet.
Hvis du vil sende henne inn igjen, er det din avgjørelse. Ikke min.
Jeg vil gå inn igjen.
Jeg vil gjøre dette.
Vel, doktor, det er opp til henne.
Kan jeg snakke med deg utenfor?
Så du hånden hennes? Hun holder seg så vidt samlet.
Hun trenger tid til å hente seg inn, ellers blir hun som dem.
Du hørte henne. Hun vil inn igjen.
Selvfølgelig vil hun det.
Hun tror hun har møtt det hun tror er sin døde kjæreste.
- Ville ikke du ønsket å prøve igjen? - Hun var i tankene deres.
Og de var i hennes.
Hva om hun dør, og vi mister vår beste mulighet fordi vi presset henne?
Det er nok psykobabling. Vi gjør dette.
Hun gjør dette.
La meg i det minste undersøke henne først.
Luke, Luke! Går det bra med deg?
Clark.
- Pappa? - Clark.
Pappa!
Hjelp meg.
Dra ham fram.
Det er en stygg flenge. Gi meg beltet ditt.
Clark, Clark.
Se på meg.
Det er Seans bil.
Tror du han klarte seg?
- Jeg skal sjekke. - Nei.
Pappa, de har førstehjelpsutstyret.
OK?
- Jeg blir med. - Luke!
- Jeg blir med henne. - Luke.
Et par centimeter til, og blodåren ville blitt kuttet.
Hva skjedde med Luke før vi krasjet?
Hvordan visste han at de greiene var der ute?
Det skjedde en gang før, da romvesenene kom.
Han hørte ting. Stemmer.
Jeg trodde det var et engangstilfelle. Jeg tok feil.
Stemmer?
Beklager.
Skynd deg. Hjelp meg. Skynd deg.
Hvorfor sa du ikke at du kan høre ting?
Var redd du skulle tro jeg er en raring.
Du er ikke en raring.
Det mener jeg.
Du er spesiell.
Kom igjen.
Det er meg og faren min på min første fisketur.
Meg og moren min på sjuårsdagen min.
Nei.
Åtte.
Er du sikker?
Ja. Åtte.
- Jeg vet ikke. - Vet du ikke hvor det ble tatt?
Jeg vet ikke hvem det er.
Hører du fortsatt romvesenet i hodet?
Blir ikke borte.
Hvorfor tror du romvesenene antok formen av Hinata som liten?
For å overraske meg, forvirre meg.
Klarte de det?
Nei.
Fortell meg om forholdet til Hinata.
Det er unødvendig.
Du sa at du klandrer deg selv for Hinatas død.
Dette er unødvendig.
Unødvendig å diskutere noe romvesenene bruker mot deg?
De vet hvor du er sårbar.
Og de vil utnytte enhver mental svakhet
og trykke på alle vonde punkter.
Så jeg må vite alt om forholdet, sånn at jeg kan forstå det bedre enn de gjør.
Jeg forlot henne.
Romvesenene tror åpenbart ikke det.
Og ikke jeg heller.
Så...
Kan vi prøve igjen?
Selv om du synes jeg er slem mot deg, vil det som er i skipet være verre.
Fortell meg om henne.
Mitsuki.
Mitsuki!
Dette vil svi.
Du må sys når vi kommer til et trygt sted.
Var du lege i tiden før?
I tiden før tiden før.
Var du dyktig?
- Det var jeg. - Bra.
For ellers tenkte jeg å spørre en annen lege.
De klarte seg.
Hanley.
Clark!
Herregud!
Hjelp meg opp.
Herregud!
Beinet ditt.
Det er bare et kutt.
De fremste kjøretøyene er et par kilometer unna.
Kan du gå?
De greiene er overalt.
Det er best å bli her og håpe at de forsvinner.
Det blir snart mørkt.
Vi må bort herfra mens vi kan.
Blir vi her, så dør vi.
Hun har rett.
Vi må prøve.
Caspar?
Caspar!
Kommer til deg.
Caspar?
Caspar, vi er snart der.
Hvorfor svarer du ikke?
Casp!
Hei.
- Hva gjør du? - Ingenting. Jeg fikk ikke sove.
Moren din er pen.
Ja, det er hun.
Men det er ikke moren min.
Jeg trodde det var foreldrene dine.
Det er faren min på bildet,
men den dama...
Det er ikke moren min.
Monty.
Pappa pleide å dra på forretningsreise til Paris. Nå vet jeg hva det var.
Så leit.
Det er ikke det at han var utro mot mamma. Det er hvor lykkelig han ser ut.
Som om han virkelig elsker henne.
Jeg trodde at han ikke var glad i noen, men han var bare ikke glad i oss.
Jeg er sikker på at han er glad i deg. Han vet nok bare ikke hvordan han sier det.
Jeg vet ikke om han var det. Om han var det noen gang.
Selvfølgelig er han det. Hvordan kunne han ikke vært det?
Takk.
Selv om du bare sier det.
Jeg sier det ikke bare.
Det gjør jeg aldri.
Uansett...
Hvorfor er du våken?
Annet enn at hele verden går under.
Jeg hadde enda en drøm, som de andre, men...
Caspar var ikke der.
Og jeg kunne ikke føle ham noe sted. Det er som om han glir lenger bort.
Ikke nærmere.
Jeg vet ikke hva det betyr, men...
...kanskje du har rett. Kanskje vi har dratt så langt til ingen nytte.
Jeg sa det bare fordi jeg var sint på grunn av faren min.
Det betyr ikke at du tok feil.
Hei.
Vi skal finne Caspar.
Han er der ute. Jeg skal finne ham, og når vi gjør det, blir alt annerledes.
Takk, Monty.
Selv om du bare sier det.
Takk.
Hvordan gikk terapien?
Vi får se.
Du kom tilbake. Jeg visste at du ville det.
Jeg har savnet deg.
Mitsuki.
Hva ser du?
Er Hinata der?
Ja.
Hva skjedde med meg sist jeg var her?
Hva slags sted dro jeg til?
- Kan du ta meg med tilbake dit? - Hvorfor vil du dra dit?
Jeg prøver å forstå alt dette...
...forstå hva du er.
Tror du ikke jeg er ekte?
Jeg vet ikke hva du er.
Ta av deg hjelmen.
Hvorfor det?
Så jeg kan vise deg hvem jeg er.
Hva er det du gjør?
Mitsuki, stopp!
Er det ikke vakkert?
Hva er dette?
Et minne.
Jeg husker ikke dette.
Fordi det er mitt minne, ikke ditt.
Den første gangen jeg fløy en drage.
Da jeg var liten, pleide jeg å fly i drømmene.
Jeg svevde over hjemmet mitt og ropte ned til alle jeg kjente.
Jeg syntes synd på de der nede,
bundet til jorden.
Ute av stand til å forstå hvor fritt det var over dem.
Pulsen øker.
- Åndedrettet også. - Hva skjer der?
Vi mister henne. Se på skjelvingene.
Du kan bli fri.
Her oppe med meg.
Dette... er ikke ekte.
Dette beviser at det er ekte.
Kan du fortsatt kjenne hvor dypt jeg elsker deg?
Hjerneaktiviteten øker. Hun takler ikke mye mer.
- Trekk henne ut. - Vent...
- Faen ta deg! Trekk henne ut. - Du bestemmer ikke.
Hva sier VFK om vi mister vår beste ressurs?
- M-A-G. - Få henne ut før skjelvingen blir verre.
- Vent! - Nikhil...
- Vent! - Vent.
De er ikke tilfeldige. Håndbevegelsene er ikke tilfeldige.
Det er morse. Hun snakker til oss.
- Start den. - Faen.
Jeg elsker deg, Mitsuki.
Jeg elsker deg også.
Det vil jeg alltid, Hinata.
Jeg ville være sammen med deg.
Men dette er ikke ekte.
Beklager...
Mitsuki!
Er du sikker på at det er her?
Dette er adressen på overføringsordren.
Pen, ikke se.
Dette er nok inngangen.
Hallo?
Er det noen her?
Hallo!
Caspar?
Casp, er du her?
- Hva gjør vi nå? - Leter etter ham.
Hele sykehuset?
Ja, det er digert her.
Vi skiller lag. Dekker et større område.
Casp!
Hallo!
Hallo?
Hallo!
Caspar.
Kom igjen, Casp.
Gi meg noe. Jeg er endelig her.
- Kom igjen. - Jeg tror jeg har funnet noe.
Se hva jeg fant.
Det er ham.
Må være i nærheten.
Dere.
Hva er det?
De må ha blitt igjen for å beskytte noe.
Eller noen.
Det er vel ingen her?
Ingenting kan ha overlevd.
Casp?
Vi leter videre.
Nei.
Du sa det.
Ingenting kan ha overlevd her.
Vi finner ut noe.
Hva skal vi finne ut, Alf?
Hva skal vi finne ut?
I drømmen min i natt svarte han ikke.
Det er bare dritt.
Alt sammen.
Alt på grunn av meg. Jeg risikerte alles liv.
Jeg fikk dere til å dra.
- Jeg fikk Darwin skadet, forgjeves. - Ikke snakk sånn.
Det var riktig å få oss hit. Og å lete etter ham.
Slutt.
- Bare slutt. - Det er ikke noe blod her.
Caspar er der ute. Og vi skal finne ham.
Hva om han er død? Og det ikke er noe poeng med noe av dette?
Hva om alle, moren min, familien min, selv du...
Hva om dere hadde rett? Og jeg bare ikke ville tro det.
På grunn av noen dumme drømmer og... dette.
Som om en ødelagt Walkman beviser noe.
Noe som helst.
Jeg er lei for at jeg fikk dere med på det.
Jamila.
Uansett hva så er jeg glad for at jeg ble med.
Luke.
Hei. Hei, se på meg. Hva er i veien?
Fare.
Hvor?
Der.
Løp. Nå.
Nå. Løp! Løp!
- Luke, løp! - Tilbake.
Løp!
Skynd dere!
Løp! Løp i forveien!
Herregud!
Kom igjen!
- Kom igjen! - Løp.
Kom igjen!
Kom igjen! Kom igjen, nå!
- Jack! Jack! - Nei, vi må løpe!
Bradford!
Bradford.
Gjør dere klare til å kjøre!
- Kom igjen. Løp. - Løp!
Vi må dra.
Hjelp! Hjelp!
- Hjelp! - Vi må dra!
Jeg finner ikke Lucy. Lucy er der fortsatt.
- Jeg trodde hun var rett bak meg. - Hvor er hun?
- Hvor? Hvor? - Hun er der inne. Jeg finner henne ikke.
Jenta mi. Vær så snill.
Vær så snill!
- Nei, nei. Nei! - Mamma!
- Nei!
Mamma!
Lucy.
Hei, går det bra?
Jeg mistet skoen min.
Det går bra. Jeg skal ta deg med til moren din.
Lyd. Bevegelse!
Lucy!
Vent. Ikke skyt. Du treffer dem.
Stopp.
- Stopp! - Nei!
- Stopp! - Nei.
Nei, nei, nei!
Jeg sa stopp!
Jeg er i dens hode.
- Clark! - Jeg er i dens hode.
- Kom igjen! - Luke. Kom igjen!
Jeg er i dens hode.
- Få ham opp! Hjelp! - Hjelp henne!
Kom igjen, vi må dra!
Kjør!
Det går bra.
Hvordan føler du deg?
Jeg er ikke sikker.
Da du var der inne...
Jeg trodde du mistet deg selv til romvesenet...
Jeg undervurderte deg.
Nei.
Det gjorde du ikke. Det var et øyeblikk da jeg nesten gjorde det.
Mistet meg selv.
Planen din virket.
Vi aktiverte elektromagneten, og romvesenet reagerte.
Reagerte hvordan?
Det sendte ut en rekke tidligere uoppdagede vibrasjonsfrekvenser.
Kan jeg få høre det?
Nikhil prøver å tolke hva det betyr.
Det er romvesenet.
Det snakker.
Hvordan vet du det?
Fordi det er i hodet mitt.
Det er språket deres.
Det betyr at jeg kan studere det. Lære det.
Kommunisere med det.
Og finne de svake punktene det har.
Jeg er glad du ble med.
Vent.
Hva er det, Pen?
Hører dere det ikke?
Hallo.
Er det noen her?
Jam.
Er du sikker på dette?
Casp.
Jam?
Sett deg.
Jeg trodde du var borte.
Hva gjør du her?
Jeg vet ikke.
Etter at jeg våknet...
...kunne jeg høre dem overalt rundt meg.
De var så høylytte, så jeg gjemte meg.
Gjemte deg? Fra romvesenene?
- Jeg husker ikke. - Hørte du ikke at vi ropte?
Savnet deg.
Jeg har savnet deg så mye.
Godt å ha deg tilbake. Helt sant.
Monty. Alt forandrer seg vel nå? Vi kommer til å vinne.
Casp.
Hva skal vi gjøre?
Tekst: Evy Hvidsten