VAJOMINGAS, JAV, 161 KM Į ŠIAURĘ NUO PIRSO BAZĖS
Patrauk mūsų baimes.
Suteik mums tvirtybės.
Patrauk mūsų baimes.
Suteik mums tvirtybės.
Klarkai, čia Bredfordas. Mes pravažiavom.
Galite važiuoti.
Supratau. Iki greito.
Judam, bičiuliai.
Džeksonai. Važiuojam!
Gerai, visi. Ramiai ir iš lėto.
Neatitraukit akių nuo galinių žibintų priešais jus.
Pravažiavę rūką, važiuosim į susitikimo vietą,
tad likit budrūs.
- Supratau. - Supratau.
Kaip manai, ar Pirso bazė bus labai saugoma?
Nėr kaip sužinoti.
Bet mums gali pasisekti.
Kas?
- Atsiprašau? - Ką sakei?
Nieko nesakiau.
Tiek to.
Ką turėjai galvoje vakar sakydamas:
„Maniau, kad liausis“?
Ta nuolauža.
Ar seniai ji pas tave?
Radau ją senokai.
Atrodė kaip koks šlamštas, bet...
Bet kas?
Nežinau.
Lyg kažkuo ypatinga.
Kažkuo išsiskyrė.
Pajutau lyg ji būtų mane sujungusi su kažkuo,
spėju.
Lyg būtų mano.
Klarkai, ar matai? Prieky, kairėje.
Taip, matau.
Panašu, čia buvo vienas tų bjaurybių.
Kas vyksta?
Lukai, kas tau?
Balsai. Sako, kad dingtume iš čia.
Kokie balsai?
Čia kažkas yra.
Mes turim dingti iš čia.
Visi, važiuojam!
- Marija! Jis pačiupo Mariją! - Šūdas!
Marija pagrobta, Klarkai! Marija pagrobta!
Nesustok, kad ir kas vyktų.
- Mama! - Klarkai, reikia ją susigrąžinti.
Lik eilėje.
- Klarkai. - Taip.
Vienas prie mūsų.
Seka mus iš dešinės. Didžiulis. Nieko panašaus...
Henli.
Klarkai, jis puolė Henlį ir Džeksoną! Jis...
Krise?
Krise, atsiliepk.
Jų yra daugiau!
Krise, Henli, atsiliepkit. Henli, atsiliepk. Henli!
Balsai. Jie garsėja.
Jie kovoja.
Jie atsilieka.
Klarkai!
PARYŽIUS, PRANCŪZIJA, ŽEMĖ
Labai noriu valgyt.
Tuoj ką nors surasim, Alfai.
Ką ji sako?
Manau, ji sako, kad nėr saugu. Ir prašo žmonių...
Evakuotis.
- Taip. - Kas čia?
Žinau.
Tai laiškeliai tų, kurie tikisi surasti artimuosius.
Arba tikisi, kad juos suras.
Gal čia bus nuo tėčio su mama.
Ką darai?
O kaip atrodo? Rašau laiškelį.
Kam?
Jei man kas nutiks,
bus nors menkas šansas, kad mano tėvai sužinos.
DŽAMILA HJUSTON BUVO ČIA
MYLIU TAVE, MAMA
Nieko mums nenutiks.
Mes surasim Kaspį.
O tada padegsim tuos suknistus ateivius.
Pene, kiek dar iki ligoninės?
dar 10 km.
Tuoj sutems.
Ar toli jūsų tėvų butas?
Netoli.
Gerai.
Pernakvokim ten, o išaušus eisim.
- Manai, ten bus maisto? - Sužinosim.
ALFIS ADEMUREVA IŠ LONDONO BUVO ČIA!!!
MYLIU JUS, MAMA, TĖTI.
Čia.
Kažkur aukštai.
Monti, kodėl tėvai mūsų čia nesiveždavo?
Atrodo, čia vaikų neleidžia.
Gal mažus šunelius, bet...
Čia tavo tėvų butas? Toks gana neblogas.
Žiūrėk, ta kėdė kaip supynės!
Senos vinilinės plokštelės.
Ilgiesi jų?
Taip.
Eime.
Pažiūrėsim, ar yra ko valgyti.
Tai štai ką vakarienei valgo turčiai?
Maži užkandukai ir panašiai.
Ne.
Tai turčiai valgo vakarienei,
kai jie nenori vakarienės.
Lyg būtume žygyje.
Žinot, visad norėjau nueit į žygį su palapinėmis. Į tikrą žygį.
Ne šiaip į kiemo sodą, bet į tikrą žygį, į laukinę gamtą.
Aplinka čia išties laukinė.
Kas negerai?
Šiuose sausainiuose yra riešutų sviesto.
O ką, tu alergiška riešutams ar ką?
Ne, mano mama alergiška. Namuose draudžiama jų turėti.
Monti, kaip manai, ar tėvai Paryžiuje?
Neabejoju, mes greit juos rasim, Pene.
- Ar viskas gerai? - Nuostabiai.
Tu beveik nieko nevalgei.
Nenoriu tų sužiedėjusių sausainių.
Mums daugiau liks.
Tikrai?
Ar tu kaip ir aš lauki rytojaus?
Taip.
Truputį jaudinuosi. Pamatyti jį po tiek laiko.
Jaudiniesi? Dėl ko? Juk tai Kaspis.
Kas, jei Kasparo ten nebus?
Ką?
Tu tokia įsitikinusi, jog jis - ten.
Bet juk nežinai.
Juk visa tai gali būt veltui.
- Kodėl taip sakai? - Nes tai tiesa, argi ne?
Einu miegoti.
Prisimink. Ką matei užmezgusi ryšį su ta būtybe?
Miglota.
Lyg sapne.
Spalvos, formos?
Mačiau berniuką.
Berniuką?
Jis kažką kvietė.
Ar pažinojai jį?
Nebuvai jo anksčiau mačiusi? Jis ne iš atminties?
Jei nesi jo anksčiau mačiusi,
kaip manai, kas įvyko, jei to nepadiktavo tavo protas?
Tai jų protas.
Aš buvau tos būtybės prote.
Nieko sau.
Daktare, kaip ji?
Neradau nieko blogo.
Vadinasi, galim siųsti ją atgal.
Aš sakiau ne tai. Sakiau, kad nieko neradau.
Tai reiškia, jog gali būti tai, ko aš neaptikau.
Jei nori siųst ją atgal, tai bus tavo sprendimas. Ne mano.
Aš noriu grįžt.
Aš noriu.
Daktare, spėju, tai jos sprendimas.
Galim pasikalbėt už durų?
Matei jos ranką? Ji vos laikosi.
Jai reikia atsigauti, antraip ji taps tokia kaip jie.
Ji sveika. Pati girdėjai. Ji nori grįžt.
Žinoma, kad nori.
Ji mano, kad sutiko savo žuvusią mylimąją.
Žinoma, kad ji nori grįžti. Tu nenorėtum?
Ji pateko į tos būtybės protą, Maja.
O ji - į jos.
O jei ji mirs,
ir mes neteksim savo šansų, nes išsekinom ją?
Gana man tų psichopliurpalų. Mes tai darysim, aišku?
Ji tai darys.
Bent jau leisk man ją patikrinti.
Lukai! Kaip tu?
Klarkai.
- Tėti? - Klarkai.
Tėti!
Padėk man.
Ištraukim jį.
Rimtas įplėšimas.
Duok savo diržą.
Klarkai.
Pažiūrėk į mane.
Tai Šono mašina.
Manai, jie sveiki?
- Einu pažiūrėti. - Ne.
Tėti, jie turi pirmos pagalbos rinkinį, gerai?
Gerai?
- Eisiu kartu. - Lukai!
- Mama, aš einu su ja. - Lukai!
Pora centimetrų, ir būtų pažeista arterija.
Kas nutiko Lukui prieš avariją?
Iš kur jis žinojo, kad čia buvo tų padarų?
Tau buvo nutikę kartą, pačioje pradžioje.
Jis girdėjo balsus.
Maniau, tai nutiko tik kartą. Klydau.
Balsai?
Apgailestauju.
Greičiau. Padėk man. Greičiau.
Kodėl nesakei, kad girdi kažką?
Nenorėjau, jog manytum, kad aš kažkoks nenormalus.
Tu nesi nenormalus.
Rimtai sakau.
Tu - ypatingas.
Eikš.
Čia mes su tėvu, kai jis pirmąsyk vedėsi mane žvejoti.
Mes su mama per mano septintąjį gimtadienį.
Ne.
Aštuntąjį.
Tikrai?
Taip, aštuntąjį.
Nežinau.
Nežinai, kur tai fotografuota?
Nežinau, kas jis toks.
Ar dar girdi ateivį savo galvoje?
Nuolat.
Kaip manai, kodėl ateiviai pasirodė tau mažos Hinatos pavidalu?
Kad nustebintų mane, išmuštų iš vėžių.
Ar jiems pavyko?
Ne.
Papasakok man apie savo santykius su Hinata.
Tai nėra būtina.
Sakei, kad kaltini save dėl Hinatos mirties.
Tai nėra būtina.
Nėra būtina aptarti dalyką, kurį ateiviai naudoja prieš tave?
Jie žino tavo pažeidžiamą vietą.
Ir jie naudosis kiekviena silpnybe,
mygs jautrius taškus.
Todėl privalau žinoti viską apie šiuos santykius,
kad suprasčiau geriau už juos.
Aš ją paleidau.
Ateiviai tikrai taip nemano.
Aš taip pat.
Taigi...
Pabandom dar sykį?
Jei manai, kad aš tave spaudžiu,
tai, kas tame laive, elgsis dar žiauriau.
Pasakok.
Mitsuki.
Mitsuki!
Dabar degins.
Tave reikės susiūti, kai nusigausim į saugią vietą.
Ankstesniais laikais buvai gydytoja?
Ankstesniais laikais už ankstesnius.
Ar gera gydytoja buvai?
- Gera. - Puiku.
Antraip turėčiau kreiptis antros nuomonės.
Jiems pavyko.
Henli.
Klarkai!
Jėzau!
Padėk atsistoti.
Dieve!
Tavo koja.
Tai tik įpjovimas.
Pirmieji automobiliai mažiausiai už kokių dviejų kilometrų.
Gali eiti?
Tų padarų čia pilna.
Judėkime kaip galim ir tikėkimės, kad jie atstos.
Tuoj sutems.
Turim skubėti iš čia.
Jei liksim čia, visi žūsim.
Ji teisi.
Turim bandyti.
Kasparai?
Kasparai!
Ateinu pas tave.
Kasparai?
Kasparai, mes jau šalia.
Kodėl neatsakai?
Kaspi!
Sveikas.
Sveika.
Ką čia veiki?
Nieko. Negalėjau užmigti.
Tavo mama graži.
Taip, graži.
Bet ji - ne mano mama.
Maniau, jie - tavo tėvai.
Taip, čia mano tėvas,
bet ta moteris...
Ne mano mama.
Monti.
Tėtis sakydavo, kad vykdavo į Paryžių verslo reikalais.
Dabar aišku, kokie tie reikalai.
Man labai gaila.
Bjauru ne tai, kad jis apgaudinėjo mamą. O tai, koks jis čia laimingas.
Lyg iš tiesų ją mylėtų.
Matai, aš maniau, kad tėtis nieko nemylėjo,
o pasirodo, jis tik nemylėjo mūsų.
Aš neabejoju, kad tavo tėtis jus myli.
Tik greičiausiai nežino, kaip tai pasakyti.
Abejoju.
Jei iš viso mylėjo.
Žinoma, kad myli. Kaip kitaip?
Ačiū.
Net jei tai sakai tik šiaip.
Aš ne šiaip tai sakau.
Niekada nesakau dalykų šiaip.
Taigi...
Bet kodėl tuomet nemiegi?
Išskyrus, žinoma, tai, jog artėja pasaulio pabaiga.
Susapnavau sapną,
bet Kasparas jame nepasirodė.
Nejutau jo niekur.
Toks jausmas, kad jis tolsta.
Ne artėja.
Nežinau, ką tai reiškia,
bet gal tu teisus.
Gal visa tai - veltui.
Pasakiau tai, nes buvau labai supykęs ant tėčio.
Bet tai nereiškia, jog neklydai.
Ei.
Mes surasim Kasparą.
Jis mūsų laukia. Aš jį surasiu, o tada
viskas bus kitaip.
Ačiū, Monti.
Net jei tai sakai tik šiaip.
Ačiū.
Kaip pavyko terapijos sesija?
Pažiūrėsim.
Grįžai. Žinojau, kad grįši.
Pasiilgau tavęs.
Mitsuki.
Ką matai?
Ar ten yra Hinata?
Taip.
Kas nutiko su manim praėjusį kartą?
Kur aš buvau patekusi?
Gali padėti man ir vėl ten pakliūti?
Kodėl nori ten grįžti?
Aš noriu visa tai suprasti...
...suprasti, kas tu.
Nemanai, kad aš tikra, taip?
Aš nežinau, kas tu.
Nusiimk šalmą.
Kodėl?
Kad galėčiau parodyti tau, kas esu.
Mitsuki, ką darai?
Mitsuki, liaukis!
Gražu, tiesa?
Kas tai?
Prisiminimas.
Aš neprisimenu šito.
Nes tai mano prisiminimas, ne tavo.
Pirmas kartas, kai leidau aitvarą.
Kai buvau maža, įsivaizduodavau, jog skrendu.
Skraidydavau virš savo namų, šaukdama visus, kuriuos pažįstu.
Gailėdavau žmonių, likusių žemai...
Prisirišusių prie žemės.
Negebančių suprasti, kokia laisvė viršuje.
Širdies ritmas dažnėja.
- Kvėpavimas irgi. - Kas ten vyksta?
Mes ją prarandame. Žiūrėk, koks tremoras.
Tu galėtum būt laisva.
Čia, aukštai, su manimi.
Tai nėra tikra.
Štai įrodymas, jog tikra.
Ar dar jauti, kaip stipriai tave myliu?
Smegenų veikla - ties riba. Daugiau ji neištvers. Ką darom?
- Traukiam ją. - Palauk...
- Velniop! Pasiruošt ją ištraukti. - Tai spręst ne tau.
Nori pranešt PGK, kad praradai didžiausią mūsų viltį?
M, A, G.
Traukiam, kol tremoras nesustiprėjo.
- Palauk! - Nikilai, žinai...
- Palauk! - Klausykit! Pala.
Jie neatsitiktiniai.
Jos pirštų judesiai neatsitiktiniai.
MAGNETAS
Morzės abėcėlė. Ji kalba su mumis.
- Junk. - Šūdas.
Aš myliu tave, Mitsuki.
Aš irgi tave myliu.
Ir visada mylėsiu, Hinata.
Aš norėjau būt su tavim.
Bet tai nėra tikra.
Atleisk...
Mitsuki!
Tikrai čia?
Toks adresas nurodytas jo perkėlimo lape.
Pene, nežiūrėk.
Regis, įėjimas čia.
Alio?
Ar kas yra?
Alio!
Kasparai?
Kaspi, ar tu čia, bro?
- Tai ką darom? - Ieškom jo.
Po visą ligoninę?
Taip, ji - didžiulė.
Tai išsiskirstykim. Taip daugiau apžiūrėsim.
Kaspi!
Alio!
Kasparai.
Nagi, Kaspi.
Duok ženklą. Aš jau čia.
Nagi.
Regis, kažką radau.
Žiūrėkite.
Čia jis.
KASPARAS MOROU
Kažkur čia.
Bičiuliai.
Kas?
Jie, turbūt, buvo likę kažko saugoti.
Gal žmogaus.
Čia nieko nėr, taip?
Aišku, kad čia niekas negalėjo išgyvent.
Kaspi?
Mes ieškosim.
Ne.
Pats sakei.
Čia niekas negalėjo išgyventi.
Mes ką nors sugalvosim.
Ką mes sugalvosim, Alfi?
Ką mes sugalvosim?
Šiąnakt
mano sapne jis neatsiliepė.
Visa tai - nesąmonė.
Viskas.
Ir viskas - mano kaltė. Aš rizikavau jūsų gyvybėmis.
Aš priverčiau jus išvykti.
Aš kalta, kad Darvinas sužeistas, ir viskas veltui.
Nekalbėk taip.
Teisingai padarei, kad atvedei mus čia. Teisingai, kad ieškojai jo.
Liaukis.
- Tiesiog liaukis. - Bet juk čia nėr kraujo, taip?
Kasparas - gyvas. Ir mes jį rasim.
Kas, jei jis negyvas?
Ir visa tai - beprasmiška?
Kas, jei mano mama, mano šeima, net tu...
Kas, jei jūs visi buvot teisūs?
Ir aš tiesiog norėjau tuo tikėti?
Negi kažkokie kvaili sapnai ir šitas
sumautas senas grotuvas kažką įrodo?
Nieko.
Atleiskit, kad įvėliau jus į visa tai.
Džamila.
Nepaisant nieko, aš džiaugiuosi, kad vykau su tavim.
Lukai.
Pažvelk į mane. Kas yra?
Pavojus.
Kur?
Ten.
Bėkit.
Greičiau. Bėgam!
- Lukai, bėk! - Greičiau.
Bėk!
Greičiau!
Greičiau! Bėk į priekį!
O Dieve!
Pirmyn!
- Nagi! - Bėgam.
Nagi!
Nagi! Gerai! Greičiau!
- Džekai! - Ne, bėgam!
Bredfordai!
Bredfordai.
Užvesk mašiną! Užvesk!
- Greičiau! - Nagi, nagi.
Važiuojam.
Padėkit!
- Padėkit! - Važiuojam!
Nerandu Liusės. Liusė kažkur ten.
- Maniau, ji bėgo paskui mane. - Kur ji?
- Prašau, neišvažiuokit. Maldauju. - Klausyk. Kur ji?
- Kur? - Ji ten. Nerandu jos.
Mano dukrelė. Maldauju.
Prašau!
- Ne. Ne! - Mama!
- Ne!
Liuse.
Ei, kaip tu?
Pamečiau batą.
Nieko tokio.
Nuvesiu tave pas mamą, gerai?
Garsas. Juda!
Liuse!
Palauk. Nešauk. Pataikysi į jas.
Stok.
- Stok! - Ne!
Ne!
Pasakiau, stok!
Aš - jo galvoje.
- Klarkai! - Aš jo galvoje.
- Važiuojam! - Lukai. Greičiau!
Aš jo galvoje.
Užkelkit jį!
- Padėk! - Padėk jai!
Greičiau! Važiuojam!
Spausk!
Viskas praėjo.
Kaip jautiesi?
Nežinau.
Kai ten buvai...
Maniau, tave pasiglemš tas ateivis. Aš...
Neįvertinau tavęs.
Ne.
Buvai teisi.
Akimirką aš vos nepasidaviau.
Atsidaviau.
Tavo planas suveikė.
Aktyvavome elektromagnetą, ir ateivis sureagavo.
Kaip?
Išskyrė eilę
dar neužfiksuotų vibracinių dažnių.
Galiu juos išgirsti?
Nikilas dar bando iššifruoti, ką galėtų reikšti...
Tai ateivis.
Kalba.
Iš kur žinai?
Nes tai mano galvoje.
Tai jų kalba.
Vadinasi, aš galiu ją išmokti.
Bendrauti su juo.
Ir surasti jo jautrius taškus.
Man irgi džiugu, kad vykai kartu.
Palaukit.
Kas yra, Pene?
Negirdite?
Alio.
Ar čia yra kas nors?
Džam.
Neabejoji?
Kaspi.
Džam?
Sėskis.
Bičiuli, maniau, tu nebegyvas.
Ką čia veiki?
Nežinau.
Atsipeikėjęs...
Girdėjau juos aplink.
Jie kėlė tokį baisų triukšmą, kad aš pasislėpiau.
Pasislėpei? Nuo ateivių?
Neprisimenu.
Negirdėjai, kaip mes šūkavome?
Pasiilgau tavęs.
Labai tavęs pasiilgau.
Kaip gerai, kad radom tave, žmogau. Rimtai.
Monti, dabar viskas pasikeis, tiesa?
Mes laimėsim.
Ei, Kaspi?
Tai ką darom?
Išvertė Egidija Namavičė