Ти це чуєш?
Що?
Щось надворі.
Мартіне!
Хто там?
Мартіне!
Що тут таке?
- Ти хіба не чуєш? - Що саме?
Хто там?
Агов!
Я нічого не бачу.
Там нікого немає, любий.
Ти просто сумуєш за ним.
Ми обоє сумуємо.
Ох, Лізо.
- Я просто... - Я знаю.
ВТОРГНЕННЯ
- Саро! - Саро!
Саро!
- Саро! - Саро!
Саро!
- Нема нічого! - На стежці слідів нема.
- Саро! - Саро!
Доню, чуєш мене?
- Саро! - Саро!
Скільки ще ви плануєте тут бути?
- Ти про що? - Якщо ми її не знайдемо?
Поки ми тут, ми в небезпеці.
Ми не поїдемо без дочки.
Усі з цим згодні.
Якщо хочете, їдьте. Я залишуся.
Не думаю, що ваша дочка тут.
Що в тебе?
Її хтось забрав.
Як це - «її хтось забрав»?
Це наші сліди.
А це...
Коли ми були в ущелині, тут був ще хтось.
Схоже на дві військові машини.
А ці великі сліди - від військового взуття.
І ще оцей.
Її схопили
і поїхали по тій самій дорозі.
Упізнаєте ці сліди?
Так.
Вона любить зірки.
Нові прибульці не лише смертоносніші.
Вони розмножуються швидше, ніж ми встигаємо рахувати.
Раніше вони нападали заради території, тактичної переваги...
А тепер вони просто нападають.
- Їх називають «мисливці-вбивці». - Як оригінально.
Добре, що ви не втратили чуття гумору,
бо ми значно погіршили ситуацію.
Це війна, пані президент.
Ми вдарили ворога, ворог ударив нас.
Наступного разу треба бити сильніше.
Ці мисливці не вразливі ні для чого.
Вогонь їх не вбиває.
Бомби, напалм, біологічна й хімічна зброя їх лише трохи гальмують.
Він каже, що ми не знаємо, чим їх ударити.
Вони адаптувалися. Ми адаптуємося.
І швидше, Нікіле.
Я вже залізла в їхні думки.
Я можу це зробити знову,
за всяку ціну.
Надіюся, ви праві, міс Ямато.
Більше ніяких часових обмежень і спостереження за її роботою.
Вона наше єдине знаряддя. Використаємо її.
Вона не спиниться, поки не зламається.
Битва під Сталінградом - найсмертоносніша битва в історії.
Ви це вибрали як приклад ідеальної перемоги
Там загинуло два мільйони людей.
Заради перемоги у війні.
За всяку ціну, Має!
За всяку ціну!
Люку, поїж.
Ми знайдемо Сару.
Ми її повернемо. Клянуся.
Якщо ти хочеш висловитися...
Якщо тобі треба щось сказати,
накричати на мене, поплакати
чи щось іще...
ти можеш це зробити.
Люку.
Просто... скажи щось.
Злитися - це нормально.
Почуватися так, як ти зараз, - це нормально.
Перестань.
Не говори зі мною як психотерапевт.
Люку.
Це я винен.
Я мав лишатися в машині. Там було безпечно.
Це через мене ми взагалі там опинилися.
- Це я винен. - Ні.
- Ні, Люку. Ні. - Ти не розумієш.
Ано.
Треба поговорити.
Рейчел уночі щось бачила.
Уночі я стояла на варті. Було тихо.
Потім проїхала військова колона. По шосе на південь.
Ймовірно, це вони забрали Сару.
За словами Рейчел, колона їхала туди.
Якщо з 90-го з'їхати на 25-е шосе, то воно виведе прямо на Кемп-Пірс.
Це єдина діюча військова база в окрузі.
Ходять чутки, що новий вид прибульців
перерізає шляхи на півдні.
Їх називають «мисливці-вбивці». Вони нібито гірші за інших.
Гірші?
Мабуть, військові їхали туди.
Тобто вона може бути там?
Так, а новий вид прибульців заважатиме її визволити.
Що ви кажете?
- Він каже, що ви не допоможете? - Він просто... пояснює ризики.
Так, Генлі?
Що? Кажіть уже!
Навіщо військовим так ризикувати,
щоб схопити одну дівчинку?
Це нелогічно.
- Думаєте, я щось приховую? - Ви щось приховуєте?
Заспокоймося всі.
Якщо ви маєте що мені розповісти...
зараз саме час.
Я прошу вас довіряти мені. Я мушу знати, чи можу теж вам довіряти.
Ано.
Хто ви така?
Я мама, в якої зникла дитина.
Дочка, яка лишилася без батьків.
Жінка, в якої загинув чоловік.
Чоловік, якого я не...
Неважливо.
Усе це неважливо.
Їх більше немає.
Їх усіх немає.
А я мала їх захистити.
Я мала захистити її.
І не зуміла.
Я залишила її в машині.
Це я винна в її зникненні.
- Я виню себе. - Ано.
І виню вас.
Я вам казала... Я благала залишити нас.
Ви мені обіцяли.
Ви обіцяли, що ми будемо в безпеці, і я вам повірила.
Ано.
Ви не відповіли на моє питання.
Хто ви?
Тебе не було довше, ніж я думав.
Я вже почав хвилюватися, що ти мене покинула.
Тебе шукають військові.
Вони ходять по будинках.
Вейд дивно на мене дивиться.
Мабуть, підозрює, що я тебе випустила.
Ти серйозно з цим альбомом?
Я просто питаю.
Історія про хлопчика, який міг зупинити прибульців
і бачив те, що бачать вони, - ти не приколювався?
У тебе з'явилися сумніви?
- Чого ти сюди приїхав? - Я ж казав.
За вказівками з альбому.
Тобто ти проїхав пів країни
через малюнки якогось хлопця?
А ти через ці малюнки допомогла втікачеві.
Що як це правда?
Усе це.
Що як ці малюнки справді від прибульців,
але це не має значення?
Це матиме значення.
Ти про це не знаєш.
Це має значення.
Ясно?
Мій тато був схожий на тебе.
Воював у першій війні в Іраку.
Коли повернувся, з ним було неможливо говорити.
Йому треба було вірити, що воно було того варте.
Що все це було того варте.
Його до кісток дратувало питання: «Чому?»
Той альбом.
Той хлопчик. Тепер він - твоя війна, правда?
Що ти думав тут знайти?
Відповіді.
А ти точно знаєш питання?
Стоп. Чекай.
Я це вже бачила.
Я знаю, де це.
Скільки ще їхати?
Кілька кілометрів.
Коли того хлопця викрали?
На початку.
Коли ще ніхто не знав, що діється.
Феліксу щойно виповнилося 19.
А потім зникнень стало більше.
Ґави зазвичай літають колами.
Цікаво чому.
Не знаю.
Але опудало там.
Що це?
Що саме?
Той шум.
Звідки він?
Той звук.
Ти його не чуєш?
Я нічого не чую.
Міцукі.
Що він робить?
Прибулець?
Нічого.
Змін немає?
Відколи ти була тут востаннє - ні.
Ніяких піків у графіку, ніяких сигналів СОС.
З тобою все гаразд?
Я чую, як говорить прибулець.
Я думав, він не спілкується з часів зламу.
Він знову почав. Чи не переставав.
- І ви це знаєте, бо... - Бо я його чую.
Це як тихий звук.
Клацання в моїй голові.
Я його радше відчуваю, а не чую,
і його видає прибулець.
- Як ти знаєш, що це прибулець? - Відчуваю.
Мабуть, наше спілкування створило між нами зв'язок.
Ми не помічали ніяких сигналів чи передач від прибульця,
відколи знищили кораблі-носії.
Ці звуки не на тих частотах, які ми прослухуємо,
але я знаю, що він говорить.
Він ховається від нас.
Треба його виманити.
Маєте пропозицію?
Я хочу його спровокувати.
Спровокувати, щоб він показався.
І як ти думаєш його спровокувати?
Завдавши болю.
А якщо після провокації він стане агресивніший?
Якщо згори пришлють ще вбивць?
Якщо знову стане тільки гірше?
Якщо тобі стане гірше?
Мені потрібне все обладнання, яке є в лабораторії.
Ваджо, ваджо.
ВАДЖ
Ваджо, ваджо.
Гей.
Що з тобою?
Я думав, це припиниться.
Можна сісти?
Ми її знайдемо.
У мене ніколи не було ні братів, ні сестер.
Ви близькі?
Були.
Ми були сім'єю.
Так, розумію, про що ти.
Збиралися за вечерею, так?
Усі ці вечері.
Це ж просто... вечеря.
Але я б усе віддала за хоч одну таку вечерю.
Звичайну вечерю з рідними.
Вона мене постійно бісила.
Ми сварилися через усе.
Тепер це сприймається як дурість.
Розумію.
Але це змушує нас цінувати те, що маємо.
І тих, хто поруч.
У тебе чудова мама.
Ти її не знаєш.
Враження таке, що знаю.
Тобто трохи.
Як і тебе.
Ти вмієш берегти таємниці?
Так.
Я знаю, чому забрали Сару.
Їм потрібна штука, яку ми маємо.
Про яку мама наказала мовчати.
Її хотіли забрати, і ми почали тікати.
Змінили імена.
Так ми вижили.
Гей!
Сем, так?
- Так. - Можна з тобою поговорити?
Гей.
Чому ви говорите з моїм сином? Іди сюди.
Я просто хотів дещо в нього уточнити.
Якщо вам треба щось уточнити, говоріть зі мною, а не з ним.
Гаразд. Вас справді звати Ана Льюїс?
- Вибачте, що? - Ви справді Ана Льюїс?
Чи Аніша?
Це правда, так?
Аніша?
А ти Люк.
Якісь проблеми?
Вона нам брехала.
Її звати не Ана Льюїс, а Аніша.
Очевидно, вона мала якийсь прибульський предмет.
Якийсь уламок.
- От чому нас переслідує СОК. - Генлі.
Ми вас урятували, а ви нам збрехали.
- Наразили на небезпеку. - Генлі!
Ні!
Усе, що ми маємо, побудовано на довірі.
Ми маємо правила, а вона їх порушила.
Вона не одна з нас.
Вона не брехала.
- Що? - Вона сказала мені.
Вона розповіла мені все, коли ми їх знайшли.
Назвала своє справжнє ім'я, розповіла про предмет.
- Я вирішив про це мовчати. - Якщо ти знав...
Тож винний у цьому я, а не вона.
Вибачте.
Я наразив вас на небезпеку.
Я порушив слово.
Це було неправильно. Ви самі мали вирішувати.
Я не обіцяю, що більше не підведу, але обіцяю постаратися.
Я дуже постараюся.
Це наша робота, пам'ятаєте?
Захищати тих, хто потребує.
- Навіть ризикуючи через їхню брехню? - Навіть тоді.
Особливо тоді.
Якщо ти чи хтось інший не згоден з цим,
то ви можете піти.
Двері відкриті.
Візьміть провізії скільки треба.
Та якщо ви залишитеся...
на світанку виїжджаємо шукати дівчинку.
Ось воно.
Кут.
- Що? - Це вид згори.
Це вид опудала згори. Бачиш?
Як думаєш, чому птахи так поводяться?
Мабуть, побачили здобич.
Думаю, вони кружляють над їжею.
Чи небезпекою.
Потримай.
Це не військова зброя.
І не поліційна.
Могла належати Мартіну, батькові Фелікса.
Що, по-твоєму, Мартін робив серед поля
з рушницею 12-го калібру?
Стріляв птахів?
Що за хрінь?
Звук лунає з будинку.
Стій.
Мартін?
Мартіне.
Ви в порядку?
Мартіне!
Ваджо.
Що це таке?
Переважно електромагніти.
Ти бачила птахів над кораблем? Траєкторію їхнього польоту?
Дивно, правда ж?
Так.
Птахи синхронізовані з магнітним полем нашої планети.
Вони ніби мають GPS.
Думаю, прибульці під'єдналися до того поля.
Тому вони впливали на гравітацію, погоду, припливи.
Якщо порушити це поле, можна вплинути на прибульців.
Завдати їм болю.
Ітіко.
Ітіко?
- Яка? - Я не знаю.
Ти не назвала прізвища.
Сказала лише, що Ітіко мешкала з тобою в гуртожитку.
Пам'ятаєш?
Якщо ти прийшла переконати мене зупинитися...
Я прийшла подивитись, як ти.
Як ти?
Чи почуваю злість? Вину? Ти це хочеш почути?
Ні, не це.
Я хочу щось тобі показати.
Що саме?
Те, що може врятувати тобі життя.
Що?
Де це?
Навколо тебе.
Раніше біологи думали,
що ліс складається з індивідуальних організмів,
які поодинці борються за виживання.
Але вони помилялися.
Там усе взаємопов'язано.
Усе пов'язано, Міцукі.
Навіть ти.
Ти думаєш, що не потребуєш моєї допомоги, але це не так.
Я спостерігатиму.
Якщо я побачу, що твоє життя в небезпеці, я тебе витягну.
Гаразд.
Подивимось, як це тобі сподобається.
Щось є?
В радіодіапазоні пусто, у гравітаційному полі теж.
Спектрометр?
- Реакції немає. - У мене нічого.
Гаразд.
Що у вас?
Маємо радіосигнал.
Більше нічого?
Лише радіосигнал.
Спробуємо так.
Маємо мікрохвильове випромінювання. Дані на сейсмографі швидко змінюються,
температура навколо зросла на п'ять градусів.
Запишіть кожну вібрацію, писк і частку пилу там. Ясно?
Що там діється?
Міцукі? Чуєш мене? Тебе треба витягати?
Ні. Не витягайте мене. Повторюю. Не витягайте.
Дивовижно.
Зупинися!
Прошу, мені боляче!
Зупинися!
Прошу, перестань!
Прошу, мені боляче!
Зупинися! Мені боляче!
Будь ласка!
Прошу, мені боляче!
Що там діється?
Зупинися!
Міцукі? Що ти робиш?
Зупинися! Мені боляче!
Що діється?
Перестань, Міцукі!
Будь ласка, мені боляче!
Зупинися, мені боляче!
Мартіне, чуєш мене?
Ми приведемо допомогу.
Мартіне, де Ліза? У будинку її немає.
Ліза.
Так, Ліза.
Знаєш, де вона?
Її немає.
Чому її немає? Що сталося, Мартіне?
Вони...
Затягли її.
Затягнули...
Нагору.
Нагору?
Нагору.
Я не міг. Я... не міг. Я намагався.
Її забрали.
- Куди саме нагору? - Я намагався.
Я пішов.
Я її покинув.
Я покинув їх.
Кого «їх»?
Там був Біллі.
Що? Де?
Нагорі.
Мартіне, що ви маєте на увазі: «Там був Біллі»?
Що ви таке говорите?
Де був Біллі?
Ваш лікар їздить на вантажівці?
Ходімо. Швидше.
Чорт.
Містере Вільямс.
Містере Вільямс, ми вам допоможемо.
Що вони з ним зроблять?
Обережно.
Агов, Роуз.
Роуз!
Хто такий Біллі?
Що?
Він згадав Біллі.
Хто це?
Гей.
Усе гаразд.
Дякую.
Вибачте, що не сказала вам правду.
Вибачте, що не довіряла вам.
Я розумію.
Я спробую вам довіряти.
Старатимуся.
Хоч я вже забула, як воно.
Їдьмо по вашу дочку.
Їдь по шосе 9935 на південь. Побачиш це - не зупиняйся...
Готуйтеся до виїзду.
Ти не винен.
Ні в чому.
Будь ласка, повір у це.
Ми повернемо твою сестру.
Що в нас є?
У нас є ми.
- Що нам треба? - Ні.
Я помилялася.
Нам потрібна допомога.
Хто ти?
Ти знаєш, хто ми.
Ми вдячні тобі.
Хто «ми»?
Міцукі, що там таке?
- Чому вона не відповідає? - Відповідай.
- Що вона бачить? - Хто ви?
- З ким вона говорить? - Що вам треба?
Не знаю, але вона відповідає.
- Розумієте, чому я тут? - Але не нам.
Я прийшла зупинити прибульців.
Ти прийшла, бо завдала нам болю.
Бо завдала мені болю.
Що ти сказала?
Пам'ятаєш, як ми вперше приїхали в Одавару?
Коли квітли сакури? Ти сказала, що вони схожі на...
Захід сонця.
Що ви з нею зробили?
Ти люта.
Ми пам'ятаємо твій характер.
Що ви хочете?
Ми хочемо знати, чому ваш вид конфліктує з нашим.
Ця планета - наш дім,
а ви намагаєтеся її знищити.
Ми не розуміємо.
Ми не дозволимо вам просто знищити нас.
Так, як ти знищила мене?
Хіната.
- Вона сказала... - «Хіната».
- Треба її витягати. - Міро.
Сигнал усе ще є.
Ніхто не підбирався так близько.
Її підхід успішний.
Вона з ним спілкується.
Від тебе хоч щось лишилося?
Від справжньої тебе?
Я чула... як ти граєш...
нашу пісню.
Дозволь тебе торкнутися.
Міцукі, що ти робиш?
- Треба її витягати. - Ні.
- Що це таке? - О чорт.
- Боже! - Витягуйте.
Витягуйте її!
- Витягуйте її! - Не працює!
Агов!
Там хтось є?
Чуєте мене?
Хто там?
Джаміла?
Міцукі.
Вони там.
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк