Hör du det där?
Va?
Det är nåt där ute.
Martin?
Vem är det där ute?
Martin?
Vad står på?
- Hör du inte? - Vadå?
Vem är det?
Hallå?
Jag ser inget.
Det finns inget där ute, älskling.
Du saknar honom bara.
Det gör vi båda.
Åh, Lisa.
- Jag bara... - Jag vet.
- Sarah! - Sarah!
- Inget här. - Hon syns inte till.
Sarah!
Hör du mig?
Sarah!
Hur mycket längre tänkte du stanna här?
- Vad menar du? - Tänk om vi inte hittar henne?
Vi riskerar livet varje minut här.
Vi åker inte utan min dotter.
- Ingen har sagt nåt annat. - Åk om ni vill, men jag stannar.
Jag tror inte att din dotter är här.
Vad har du hittat?
Nån tog henne.
Vad menar du?
Det där är våra fotavtryck.
Men de här...
Nån annan var här medan vi var nere i ravinen.
Ser ut som två Humvees från armén.
Skoavtrycken här hör till militären.
Och sen har vi det här.
De tog henne och åkte tillbaka samma väg.
Känner du igen dem?
Ja.
Hon älskar stjärnorna.
De nya utomjordingarna är inte bara dödligare.
De förökar sig snabbare än vi kan räkna.
De andra attackerade för att vinna mark och taktiska positioner.
De här attackerar bara.
- Folk kallar dem "jägare". - Vad fantasifullt.
Vad kul att du kan skratta åt det, för vi har precis gjort allt värre.
Det är krig.
Vi angriper fienden, de ger tillbaka. Vi måste bara ge tillbaka starkare.
Dessa jägare är immuna mot allt.
Eld dödar dem inte.
Bomber, napalm, biologiska och kemiska vapen stoppar dem knappt.
Med andra ord vet vi inte vad vi ska anfalla med.
De har anpassat sig. Vi kan också.
Gör det snabbt då, Nikhil.
Jag har tagit mig in förr.
Jag kan göra det igen. Kosta vad det vill.
Hoppas du har rätt, miss Yamato.
Inga fler tidsgränser. Ingen mer övervakning.
Hon är vårt enda verktyg. Vi använder henne.
Hon slutar inte förrän hon bryter ihop.
Stalingrad var historiens dödligaste slag.
Du jämförde det här med det. Din perfekta seger.
- Två miljoner dog i det slaget. - Men det vann kriget.
Kosta vad det vill, Maya.
Kosta vad det vill!
Luke, drick lite.
Vi kommer att hitta Sarah.
Vi ska få tillbaka henne. Jag lovar.
Om du behöver släppa ut nåt...
Om du behöver säga nåt,
skrika på mig, gråta,
vad du än behöver...
...så är det okej att släppa ut det.
Luke.
Bara... säg nåt.
Det är okej att vara arg.
Det är okej att känna som du gör nu.
Sluta.
Sluta prata med mig som nån terapeut.
Luke.
Det är mitt fel.
Jag borde ha stannat i bilen, i trygghet.
Det är mitt fel att vi var där från första början.
- Nej. - Du förstår inte!
Ana.
Vi måste snacka.
Rachel såg nåt igår kväll.
Jag hade vakttjänst igår. Det var ganska dött.
Plötsligt körde en militärkonvoj förbi, på väg söderut.
Det kan ha varit samma som tog Sarah.
Enligt Rachel färdades konvojen hitåt.
Om man tar I-90 till 25:an så leder det raka vägen till Camp Pierce.
Det är den enda basen i trakten.
Vi har hört att det finns nån ny sorts alien
som skär av allt söderut.
"Jägare" kallas de. De sägs vara ännu värre.
- Värre? - Det kanske var dit militären var på väg.
Så hon kan vara där?
Ja, med en helt ny sort aliens i vägen.
Vad menar du?
- Menar han att ni inte tänker hjälpa mig? - Han bara... klarlägger riskerna.
Eller hur, Hanley?
Vadå? Vad är det du inte säger?
Varför skulle militären göra det här för en liten flicka?
Det går inte ihop.
- Tror du att jag gömmer nåt? - Gör du det?
Jag tror det är dags för en paus.
Om det finns nåt du borde berätta...
...så är det läge nu.
Jag ber dig lita på mig. Jag måste veta att jag kan lita på dig.
Ana.
Vem är du?
Jag är en mamma vars barn saknas.
En dotter vars föräldrar är borta.
En fru vars make dog.
En make jag inte ens...
Det spelar ingen roll.
Inget spelar nån roll.
De är borta.
Allihop.
Och det var mitt jobb att skydda dem.
Det var mitt jobb att skydda henne.
Och jag misslyckades.
Jag lämnade henne i bilen. Det är mitt fel att hon är borta.
Jag klandrar mig själv.
Och dig.
Jag sa åt dig... Jag bönföll dig att lämna oss kvar.
Du lovade mig.
Du lovade att hålla oss trygga, och jag litade på dig.
Ana.
Du svarade aldrig på min fråga.
Vem är du?
Du var ute längre än väntat.
Jag började oroa mig för att du hade ändrat dig.
Militären letar efter dig.
De söker igenom varje hem.
Och Wade tittar konstigt på mig.
Jag tror han misstänker att jag släppte ut dig.
Du talade väl sanning om anteckningsboken?
Jag frågar bara.
Ungen som kunde stoppa utomjordingarna och se vad de såg var väl inte ett skämt?
Du börjar ångra dig, va?
- Varför kom du hit? - Jag sa ju det. Jag följde boken.
Så du körde halvvägs genom landet på grund av ett barns teckningar?
Och du hjälpte mig rymma på grund av samma teckningar.
Tänk om... det är på riktigt?
Allt.
Tänk om teckningarna faktiskt kom från utomjordingarna,
men att det inte gör nån skillnad?
- Det kommer att göra det. - Det vet du inte säkert.
Det är viktigt.
Okej?
Min pappa var precis som du. Han var i Irak under det första kriget.
När han kom hem gick det inte att prata med honom heller.
Han behövde tro att det var värt det.
Att det betydde nåt.
Han blev helt uppriven om någon ifrågasatte honom.
Den där boken.
Den där pojken. Han är ditt krig nu, eller hur?
Vad förväntade du dig att hitta här?
Svar.
Säker på att du kan alla frågor?
Vänta lite.
Jag har sett det här förr.
Jag vet var det är.
Hur långt är det kvar?
Några kilometer.
När sa du att han blev bortförd?
Tidigt. Innan nån visste vad som pågick.
Felix hade precis fyllt 19.
Sen började fler och fler försvinna.
Brukar kråkor flyga i cirkel?
Varför gör de det nu då?
Jag vet inte.
Men fågelskrämman är ditåt.
Vad är det där?
Vadå?
Det där oljudet.
Var kommer det ifrån?
Det där ljudet.
Hör du inte det?
Jag hör inget.
Mitsuki?
Vad har den sysslat med?
Utomjordingen?
Inget.
Ingen förändring?
Inte sen senast du gick in dit.
Ingen plötslig aktivitet. Inga nödrop.
Är allt okej?
Jag kan höra utomjordingen prata.
Jag trodde att den inte kommunicerade längre.
Den började igen. Eller så slutade den aldrig.
- Och du vet det här... - För att jag kan höra den.
Det är ett lågt ljud.
Ett klickande i mitt huvud.
Det är nåt jag känner snarare än hör, och det kommer från utomjordingen.
- Hur vet du det? - Jag känner det på mig.
Mina möten med den verkar ha gett oss ett band.
Vi har inte märkt av några sändningar sedan vi sänkte deras skepp.
Det sänds inte på nån frekvens vi övervakar,
men jag vet att den talar.
Den gömmer sig från oss.
Vi måste driva ut den.
Har du nåt förslag?
Jag vill provocera den.
Provocera den tills den visar sig.
Och hur tänker du göra det?
Genom att orsaka smärta.
Tänk om den bara blir mer aggressiv?
Tänk om de skickar fler jägare?
Tänk om allt blir värre igen?
Tänk om du blir värre?
Jag behöver all utrustning vi har.
Allt bra?
Jag trodde att det skulle sluta.
Får jag slå mig ner?
Vi ska hitta henne.
Jag hade aldrig några syskon.
Är ni två nära varann?
Vi var det.
Vi var en familj.
Jag vet vad du menar.
Middagar vid matbordet.
Alla de där middagarna.
De var bara... bara middag.
Men jag hade gett vad som helst för en till dum middag.
Bara en normal middag med mina föräldrar.
Hon irriterade mig jämt.
Vi brukade gräla om allt möjligt.
Det känns bara så fånigt nu.
Jag vet.
Men det får oss att uppskatta det vi har.
Och vilka vi har.
Du har en bra mamma.
Du känner henne inte.
Det känns som jag gör det.
Lite grann.
Som jag känner dig.
Kan du bevara en hemlis?
Ja.
Jag vet varför de förde bort Sarah.
De vill ha en grej som vi har...
En grej som mamma menar att vi måste hemlighålla.
Folk ville ha den, så vi började fly.
Vi måste byta namn.
Det var det som höll oss vid liv.
Sam, inte sant?
- Ja? - Får jag prata med dig?
Varför pratar du med min son?
Jag ville bara reda ut nåt.
Då är det mig du pratar med, inte honom.
Okej. Är ditt riktiga namn Ana Lewis?
- Ursäkta? - Är ditt riktiga namn Ana Lewis?
Eller är det Aneesha?
Det är sant, va?
Aneesha?
Och du är Luke.
Är allt som det ska här?
Hon har ljugit för oss.
Hon heter inte Ana Lewis. Hon heter Aneesha.
Tydligen har hon nåt utomjordiskt föremål. Nån slags skärva?
Det var därför WDC gav sig på oss.
Vi räddade era liv, och ni ljög för oss. Utsatte oss för fara.
Nej!
Allt vi har här är byggt på förtroende.
Vi har regler, och hon bröt mot dem.
Hon är inte en av oss.
Hon ljög inte.
- Va? - Hon berättade för mig.
Hon berättade allt. Samma dag som vi hittade dem.
Hon berättade sitt namn, om föremålet, allt.
Jag tänkte att det var säkrast att inte säga nåt.
Så om nån här ska bära skulden är det jag.
Jag är ledsen.
Jag utsatte er för fara och bröt mitt löfte.
Det var fel av mig. Det borde ha varit ert val.
Jag kan inte lova att inte svika er igen, men jag kan lova att jag kommer försöka.
Jag kommer att försöka riktigt hårt.
Men det är ju det här vi gör. Vi skyddar dem som behöver skydd.
- När deras lögner utsätter oss för fara? - Till och med då.
I synnerhet då.
Om nån här ogillar det så är det bara att gå.
Gå ut genom dörren.
Ta vad ni än behöver.
Men om ni stannar...
...så åker vi och hämtar flickan i gryningen.
Där är det.
Vinkeln.
- Vadå? - Det är från ovan.
Vinkeln på fågelskrämman är från ovan. Ser du?
Vad tror du fåglarna gör?
Kanske de har sett ett byte? Jag tror att de cirklar om det finns mat.
Eller fara.
Ta den här.
Den här är inte från militären.
Eller polisen.
Den kan vara Martins. Felix pappa.
Vad tror du att han gjorde mitt i åkern med ett hagelgevär?
Sköt fåglar?
Vad fan?
Det kommer från huset.
Vänta.
Martin?
Martin!
Är allt okej?
Martin?
Vad är allt det här?
Elektromagneter, för det mesta.
Har du sett fåglarna ovanför skeppet? Flygmönstret.
Konstigt, va?
Ja.
Fåglar kan känna av jordens magnetfält.
Det är deras gps.
Jag tror att utomjordingarna är kopplade till det.
Det är därför det har påverkat vårt väder och tidvattnet.
Om vi stör fältet så kanske det påverkar utomjordingen.
Åsamkar lidande för den.
Ichiko.
Ichiko?
- Vad? - Jag vet inte.
Du sa aldrig hennes efternamn.
Du sa bara att Ichiko var din rumskompis.
Kommer du ihåg?
- Om du är här för att be mig slut... - Jag är här för att se hur du mår.
Hur känner du dig?
Arg. Skuldmedveten. Är det vad du vill höra?
Inte alls.
Jag vill visa dig nåt.
Vad är det?
Nåt som kan rädda livet på dig.
Vadå?
Var är det?
Överallt.
Biologer brukade tro
att allt i skogen var enskilda organismer som bara kämpade för sin egen överlevnad.
Men de hade fel.
Allt hänger samman.
Allt har en koppling.
Till och med du.
Du tror att du inte behöver min hjälp, men du gör det.
Jag kommer att se på.
Om jag ser att ditt liv är i fara så drar jag ut dig.
Få se hur du gillar det här.
Ser ni nåt?
RF är tomt, inget på gravitationen.
Spektrometern?
- Inget svar. - Inget här.
Avlägg rapport.
Vi har en RF-signal.
Inget annat?
Bara RF.
Få se om den här funkar.
Vi har en mikrovågsändning. Seismografen är ojämn,
temperaturen där inne har stigit med fem grader.
Få med varje vibration, pip och dammpartikel där inne.
Vad fan händer?
Mitsuki? Hör du mig? Behöver du dras ut därifrån?
Nej. Dra inte ut mig. Jag upprepar: dra inte ut mig.
Det här är otroligt.
Snälla, sluta!
Snälla, det gör ont!
Sluta!
Snälla, sluta!
Snälla, det gör ont!
Sluta! Det gör ont!
Snälla!
Snälla, det gör ont!
Vad händer där inne?
- Sluta! - Mitsuki? Vad gör du?
Sluta, det gör ont!
Vad händer nu?
Sluta, Mitsuki!
Snälla, det gör ont!
Sluta, det gör ont!
Martin, hör du mig?
Vi ska hämta hjälp, okej?
Martin, var är Lisa? Hon är inte där inne.
Lisa.
Ja, Lisa.
Vet du var hon är?
Hon är borta.
Var då? Vad har hänt?
De...
Nåt drog i oss.
Det tog...
Upp.
Upp?
Upp.
Jag kunde inte... Jag försökte.
De tog henne.
- Upp vart då? - Jag försökte.
Jag kom undan.
Jag lämnade henne.
Jag lämnade dem.
Vilka då?
Billy var där.
Va? Var då?
Upp.
Martin, vad menar du med att Billy var där?
Vad pratar du om?
Var var Billy?
Kör läkaren pickup?
Kom igen. Nu går vi.
Mr Williams?
Mr Williams, vi är här för att hjälpa dig.
Vad tänker de göra med honom?
Akta trappsteget.
Rose...
Rose!
Vem är Billy?
Va?
Han nämnde en Billy.
Vem är det?
Såja. Det är okej.
Tack.
Förlåt att jag inte sa sanningen.
Förlåt att jag inte litade på dig.
Jag förstår.
Jag tänker testa det här med att lita på folk.
Ordentligt.
Men jag kan vara lite ringrostig.
Nu åker vi och hämtar din dotter.
Det är inte ditt fel.
Inget av det här.
Du måste verkligen tro det.
Vi ska ta tillbaka din syster.
Vilka har vi?
Varandra.
- Och det enda vi behöver... - Nej.
Jag hade fel.
Vi behöver hjälp.
Vem är du?
Du vet vilka vi är.
Vi tackar dig.
Vilka "vi"?
Vad händer där inne?
- Varför svarar hon inte? - Prata.
- Vad ser hon? - Vem är du?
- Vem pratar hon med? - Vad vill du?
Jag vet inte, men hon svarar ju.
- Förstår du vad jag gör här? - Bara inte till oss.
Jag kom hit för att stoppa utomjordingarna.
Du är här för att du skadade oss.
För att du skadade mig.
Vad säger du?
Minns du första gången vi var i Odawara?
När körsbärsträden blommade? Du sa att de såg ut som...
En solnedgång.
Vad har ni gjort med henne?
Du är arg.
Vi minns ditt temperament så väl.
Vad vill ni mig?
Vi vill veta varför er art strider mot vår.
För att den här planeten är vårt hem.
Ni vill bara förstöra den.
Vi förstår inte.
Vi kan ju inte bara låta er förgöra oss.
Som du förgjorde mig?
Hinata?
- Sa hon... - "Hinata."
- Dags att dra ut henne. - Mira?
Signalen är jämn.
Ingen har kommit så här nära förr. Vad hon än gör så funkar det.
Hon kommunicerar med den.
Finns det... nåt kvar av dig?
Den riktiga Hinata?
Jag hörde när du spelade...
...vår låt.
Låt mig känna dig.
Mitsuki, vad gör du?
- Vi måste dra ut henne. - Nej.
- Vad händer? - Dra ut henne.
Ut med henne!
- Ut med henne! - Det funkar inte.
Hallå?
Är det nån där?
Hör du mig?
Vem är det?
Jamila?
Mitsuki.
De finns där ute.
Undertexter: Borgir Ahlström