Girdi?
Ką?
Kažkas yra lauke.
Martinai?
Kas ten?
Martinai?
Kas vyksta?
- Ar girdi? - Ką?
Kas ten?
Alio?
Aš nieko nematau.
Ten nieko nėra, brangusis.
Tu tiesiog jo ilgiesi.
Mes abu ilgimės.
Ak, Lisa.
- Aš tik... - Žinau.
- Sara! - Sara!
- Čia nieko! - Ant tako nėra jos pėdsakų.
- Sara! - Sara!
Vaikeli, ar girdi mane?
Ar dar ilgai ketini ieškoti?
- Ką nori pasakyt? - O jei jos nerasim?
Kiekvieną akimirką mums čia gresia pavojus.
Be mano dukters neišvažiuosim.
Niekas neprieštarauja.
Jei norit, važiuokit, aš liksiu.
Aš nemanau, kad tavo duktė čia.
Ką radai?
Kažkas ją paėmė.
Kaip tai kažkas paėmė?
Šie pėdsakai - mūsų.
Šitie...
Čia buvo kažkas kitas, kai mes buvom toj dauboj.
Panašu į du kariuomenės visureigius.
Šitie pėdsakai - karinių batų.
O čia - štai kas.
Jie pagrobė ją
ir išvažiavo tuo pačiu keliu.
Atpažįsti?
Taip.
Jai patinka žvaigždės.
Naujieji ateiviai - dar baisesni.
Jie veisiasi greičiau, nei spėjam skaičiuoti.
Kiti puolė teritorijas, taktines pozicijas...
O šitie tiesiog puola.
- Juos praminė „medžiotojais-žudikais“. - Itin vaizdingai.
Džiugu, kad išlaikei humoro jausmą.
Nes mes tik pabloginom padėtį.
Tai karas, ponia prezidente.
Mes smogiam priešui, jis - mums.
Kitą sykį reikia smogti stipriau.
Šitie medžiotojai nieko nebijo.
Ugnis jų neveikia.
Minosvaidžiai, biologiniai ar cheminiai ginklai jų irgi nesulaiko.
Jis nori pasakyti, kad mes nežinom, kuo jiems smogti.
Jie adaptavosi. Adaptuosimės ir mes.
Tik greičiau, Nikilai.
Kartą jau buvau patekusi į jų mintis.
Pabandysiu dar kartą.
Bet kuria kaina.
Tikėkimės, kad jūs teisi, panele Jamato.
Daugiau jokių laiko ribojimų, jokių jos procesų sekimo.
Ji - vienintelis mūsų įrankis. Naudosimės ja.
Ji nesustos, kol nepalūš.
Stalingradas buvo pats kruviniausias mūšis žmonijos istorijoje.
Tu pasirinkai jį savo pavyzdžiu... Savo tobula pergale.
Tame mūšyje žuvo du milijonai žmonių.
Bet karas buvo laimėtas.
Bet kuria kaina, Maja.
Bet kuria kaina!
Lukai, atsigerk.
Mes surasim Sarą.
Mes ją susigrąžinsim, pažadu.
Jei tau reikia išsisakyti...
Jei nori pasakyt ką nors,
apšauk mane, klyk,
daryk ką nori...
Normalu viską išsakyti.
Lukai.
Tik pasakyk ką nors.
Normalu jausti pyktį.
Normalu jausti viską, ką dabar jauti.
Liaukis.
Liaukis kalbėjusi kaip kokia psichologė.
Lukai.
Tai mano kaltė.
Turėjau likt mašinoje. Mašinoje buvom saugūs.
Tai aš kaltas, kad iš viso ten atsidūrėm.
- Tai mano kaltė. - Ne.
- Ne, Lukai. - Ne, tu nesupranti!
Ana.
Reikia pakalbėti.
Reičelė vakar kai ką matė.
Šiąnakt budėjau. Buvo ramu.
Tik staiga pro šalį pravažiavo karinis konvojus... Keliu į pietus.
Galbūt jie pagrobė Sarą.
Pasak Reičelės, konvojus važiavo į tą pusę.
Važiuodamas I-90 ir 25-u keliais į pietus, patenki tiesiai Pirso bazę.
Tai vienintelė veikianti karo bazė rajone.
Sklinda gandai, kad atsirado nauja ateivių rūšis,
atkertanti viską į pietus nuo čia.
Juos praminė medžiotojais-žudikais. Sako, kad jie aršesni nei buvę.
Aršesni?
Gal kariškiai važiavo ten?
Sakai, ji gali būti ten?
Taip, o kelią mums pastoti gali nauja ateivių rūšis.
Ką nori pasakyti?
- Jis sako, kad nepadėsit man? - Jis... Tiesiog įvertina riziką.
Tiesa, Henli?
Ką? Ko nepasakai?
Kurių galų kariškiams vargti
ir grobti vieną mažą mergaitę?
Tai nelogiška.
- Manai, aš kažką slepiu? - Ar slepi?
Padarykime pertraukėlę, gerai?
Klausyk, jei ką nors turi man pasakyti,
dabar pats laikas.
Prašau tavęs pasitikėti manimi. Ir aš turiu žinoti, ar galiu pasitikėti tavimi.
Ana.
Kas tu?
Aš mama, kurios vaikas dingo.
Duktė, kurios tėvų nebėra.
Žmona, kurios vyras mirė.
Vyras, kurio net...
Nesvarbu.
Visa tai nebesvarbu.
Jų nebėra.
Visų nebėra.
O aš turėjau juos ginti.
Aš turėjau ją ginti.
Ir neapgyniau.
Aš palikau ją toje mašinoje.
Tai aš kalta, kad ją pagrobė.
- Aš kaltinu save. - Ana.
Ir tave.
Aš tau sakiau... Maldavau palikti mus.
Tu man pažadėjai.
Tu pažadėjai, kad mums nieko nenutiks, ir aš tavim patikėjau.
Ana.
Tu neatsakei į mano klausimą.
Kas tu?
Tavęs nebuvo ilgiau nei tikėjausi.
Jau ėmiau nerimauti, kad tu apsigalvojai.
Tavęs ieško kariškiai.
Vaikšto po namus.
Ir Veidas į mane keistai žiūri.
Manau, įtaria, kad išleidau tave.
Ar tu sakai tiesą apie šį sąsiuvinį?
Aš tik klausiu.
Kalbėjai apie berniuką, galintį sustabdyti ateivius
ir matyti tai, ką mato jie. Ar tu man nemali šūdo?
Apniko abejonės?
- Kodėl čia atvykai? - Jau sakiau.
Sekiau pagal sąsiuvinį.
Važiavai per pusę šalies
dėl kažkokio vaiko piešinių?
O tu padėjai bėgliui dėl šitų piešinių.
Kas, jei tai tikra?
Viskas.
Kas, jei šie piešiniai tikrai atėjo iš ateivių,
bet neturi jokios įtakos?
Jie turės įtakos.
Tu to nežinai.
Jie - svarbūs.
Girdi?
Mano tėvas buvo panašus į tave.
Kariavo Irake, pirmame.
Kai grįžo, su juo irgi nebuvo įmanoma susikalbėti.
Jam reikėjo tikėti, kad tai turėjo prasmę.
Kad viso to reikėjo.
Jei kas paklausdavo „kodėl“, tai sukrėsdavo jį iki kaulų smegenų.
Šis sąsiuvinis.
Tas berniukas. Jis - tavo karas, tiesa?
Ką tikėjaisi čia surasti?
Atsakymus.
Ar tikrai žinai visus klausimus?
Pala. Luktelėk.
Esu tai mačiusi.
Žinau, kur ta vieta.
Ar dar toli?
Keli kilometrai.
Kada, sakei, dingo tas vaikinas?
Pirmomis dienomis.
Dar niekas nesuprato, kas vyksta.
Feliksui buvo ką tik suėję 19-ika.
Tada ėmė dingti daugiau žmonių.
Ar varnos paprastai skraido tokiais ratais?
Ką tai reiškia?
Nežinau.
Baidyklė - ten.
Kas čia?
Kas?
Tas triukšmas.
Iš kur jis sklinda?
Šitas garsas.
Negirdi?
Nieko negirdžiu.
Mitsuki?
Ką jis veikia?
Ateivis?
Nieko.
Jokių pokyčių?
Ne. Nuo tada, kai buvai pas jį išėjusi.
Grafikas lygus. Jokių pavojų.
Ar tau viskas gerai?
Aš girdžiu šito ateivio kalbą.
Maniau, kad po mūsų atakos jis nebendrauja.
Jis ir vėl ėmė bendrauti. Arba nebuvo liovęsis.
- O tu tai žinai, nes... - Nes aš jį girdžiu.
Tai lyg žemas garsas.
Spragsėjimas galvoje.
Labiau jaučiu, nei girdžiu.
Ir jis sklinda iš ateivio.
- Iš kur tai žinai? - Jaučiu.
Manau, kad mano ketinimai užmegzt ryšį kažkaip mus susiejo.
Mes neužfiksavome nei ateivio signalų, nei spinduliavimo
po to, kai sunaikinome laivus nešėjus.
Jis kalba ne mūsų stebimais dažniais,
bet žinau, kad tai jis.
Jis slepiasi nuo mūsų.
Reikia jį išvilioti.
Ką siūlai?
Išprovokuoti jį.
Išprovokuoti, kad pasirodytų.
Ir kokiu būdu?
Sukeliant jam skausmą.
O jei jis taps dar agresyvesniu?
Jei iš aukštai atskris dar daugiau žudikų?
Jei viskas vėl tik pablogės?
Kas, jei pablogės tavo būklė?
Man prireiks visos įrangos, kuri yra laboratorijoje.
Vadžo. Vadžo.
VADŽ
Labas.
Kaip tu?
Maniau, tai liausis.
Galiu prisėsti?
Mes ją surasim.
Neturėjau nei brolių, nei seserų.
Ar jūs artimi?
Buvom.
Mes buvom šeima.
Taip, suprantu tave.
Vakarienės prie apvalaus stalo, taip?
Visos tos vakarienės.
Tai buvo tiesiog... vakarienės.
Bet atiduočiau viską už nors vieną tokią kvailą vakarienę.
Įprastą nereikšmingą vakarienę su šeima.
Ji erzindavo mane nuolat.
Mes pykdavomės dėl visko.
Tai dabar atrodo taip kvaila, supranti?
Suprantu.
Užtat imi vertinti tai, ką turi.
Ir tuos, ką turi.
Tavo mama nuostabi.
Tu jos nepažįsti.
Jaučiu, kad pažįstu.
Truputį.
Kaip ir tave.
Moki saugot paslaptį?
Taip.
Aš žinau, kodėl jie pagrobė Sarą.
Jiems reikia to daikto, kurį turim...
Mama liepė apie jį niekam nesakyti.
Iš mūsų jį norėjo atimti, todėl pabėgome.
Ir vardus pasikeitėme.
Dėl to daikto likom gyvi.
Ei!
Semas, tiesa?
- Taip? - Galim pakalbėti?
Ko kalbini mano sūnų? Ateik čia.
Norėjau kai ką su juo išsiaiškinti.
Jei taip, kalbėk su manim, o ne su juo.
Gerai. Ar tu tikrai esi Ana Liuis?
- Atsiprašau? - Ar tu tikrai esi Ana Liuis?
O gal Aniša?
Tai tiesa, taip?
Aniša?
O tu - Lukas.
Ar kas nors negerai?
Ji mums meluoja.
Ji ne Ana Liuis. Ji Aniša.
Ji, regis, turi kažkokį ateivių daiktą.
Kažkokią nuolaužą.
- Štai kodėl PGK mūsų ieškojo. - Henli.
Mes išgelbėjom jums gyvybes, o jūs mums melavot.
- Užtraukėte mums pavojų. - Henli!
Ne!
Pas mus viskas paremta pasitikėjimu.
Yra taisyklės, o ji jas sulaužė.
Ji - ne mūsiškė.
Ji nemelavo.
- Ką? - Ji man viską pasakė.
Ji man viską pasakė. Tądien, kai juos radom.
Pasakė savo tikrą vardą, apie tą daiktą, viską.
- Maniau, bus saugiau nieko nesakyti. - Jei žinojai...
Jei norit kažką apkaltinti, kaltinkit mane, ne ją.
Atleiskit man.
Aš užtraukiau jums pavojų.
Sulaužiau žodį.
Tai negerai. Spręsti derėjo jums, ne man.
Negaliu pažadėti, kad nesusimausiu ateity, bet pažadu, kad stengsiuosi to nedaryt.
Labai stengsiuosi.
Juk tai mūsų užduotis, pamiršot?
Mes ginam tuos, kuriems to reikia.
- Net jei jų melas užtraukia mums pavojų? - Net tada.
Ypač tada.
Jei tai netinka tau ar kam nors kitam,
esate laisvi išeiti.
Durys atviros.
Pasiimkite atsargų, kiek norite.
Bet jei liksite,
auštant važiuosim tos mažos mergaitės.
Štai.
Matymo taškas.
- Kas? - Žiūrėta iš aukštai.
Į baidyklę žiūrėta iš aukštai. Matai?
Tai kaip manai, ką reiškia šie paukščiai?
Gal pamatė auką?
Regis, kartais jos ima sukt ratus, matydamos maistą.
Arba pavojų.
Palaikyk.
Ne kariškių.
Ir ne policijos.
Gal Martino, Felikso tėvo.
Kaip manai, ką Martinas veikė lauko vidury
su 12-os kalibrų šautuvu?
Šaudė varnas?
Kas tai?
Sklinda iš namo pusės.
Palauk.
Martinai?
Martinai.
Ar tau viskas gerai?
Martinai!
Vadžo.
Kas visa tai?
Daugiausia, elektromagnetai.
Matei paukščius virš jų laivo? Kaip jie skraido?
Keistai, tiesa?
Taip.
Paukščiai skraido pagal Žemės magnetinį lauką.
Jis jiems - kaip GPS.
Manau, ateiviai yra susiję su šiuo lauku.
Todėl pas mus vyko oro, srovių pokyčiai.
Jei pažeisim šį lauką, gal tai paveiks ateivį.
Sukels jam stresą.
Ičiko.
Ičiko?
- Kas? - Nežinau.
Tu nepasakei jos pavardės.
Tik tai, jog Ičiko buvo tavo kambario draugė.
Pameni?
Jei atėjai įkalbėti mane liautis...
Atėjau pažiūrėti, kaip tu.
Ir kaip tu?
Pikta? Kalta? Ar tai nori išgirsti?
Ne, ne tai.
Noriu tau kai ką parodyti.
Ką?
Tai, kas galėtų išgelbėti tau gyvybę.
Kas?
Kur tai?
Aplink tave.
Biologai anksčiau manė,
kad viskas miške - individualus organizmas,
kovojantis dėl išlikimo.
Bet jie klydo.
Viskas tarpusavy susiję.
Viskas susiję, Mitsuki.
Net ir tu.
Gali manyti, kad tau nereikia pagalbos, bet jos tau reikia.
Aš tave stebėsiu.
Jei pamatysiu, kad tavo gyvybei gresia pavojus, ištrauksiu tave.
Gerai.
Pažiūrėkim, kaip tau tai patiks.
Ir kaip?
Nieko nei radijo dažniuose, nei gravitaciniame lygyje.
Spektrometras?
- Jokios reakcijos. - Nieko.
Gerai.
Padėtis?
Radijo dažnio signalas.
Nieko daugiau?
Tik radijo.
Pažiūrėkime, kaip bus dabar.
Fiksuojamos mikrobangos. Seismografas eina iš proto,
temperatūra priestate pakilo penkiais laipsniais.
Įrašykite kiekvieną vibraciją, cyptelėjimą ar dulkelę. Gerai?
Kas tai, po galais?
Mitsuki? Girdi mane? Ar tave ištraukti?
Ne. Netraukite manęs. Kartoju. Netraukite manęs.
Nuostabu.
Prašau, nustok!
Prašau, skauda!
Liaukis!
Prašau, nustok!
Prašau, skauda!
Liaukis! Skauda!
Prašau!
Prašau, skauda!
Kas ten vyksta?
Liaukis!
Mitsuki? Ką tu darai?
Liaukis, skauda!
Kas vyksta?
Liaukis, Mitsuki, liaukis!
Prašau, skauda!
Liaukis, skauda!
Martinai, girdi mane?
Mes iškviesim tau pagalbą, gerai?
Martinai, kur Lisa? Jos nėra namie.
Lisa.
Taip, Lisa.
Ar žinai, kur ji?
Dingo.
Kur dingo? Kas atsitiko, Martinai?
Jie...
Ją įtraukė.
Paėmė...
Aukštyn.
Aukštyn?
Aukštyn.
Aš negalėjau... Aš stengiaus.
Jie pagrobė ją.
- Kur aukštyn? - Aš stengiaus.
Aš ištrūkau.
Ją palikau.
Aš palikau juos.
Ką „juos“?
Bilis ten buvo.
Ką? Kur?
Aukštai.
Martinai, ką reiškia „Bilis ten buvo“?
Apie ką tu kalbi?
Kur Bilis buvo?
Ar jūsų gydytojas vairuoja visureigį?
Eikš. Eime. Greičiau.
Šūdas.
Pone Viljamsai?
Pone Viljamsai, mes jums padėsime.
Ką jie jam darys?
Atsargiai.
Ei, Rouze.
Rouze!
Kas tas Bilis?
Ką?
Jis minėjo Bilį.
Kas jis?
Viskas gerai.
Ačiū tau.
Atleisk, kad nepasakiau tau tiesos.
Atleisk, kad nepasitikėjau tavim.
Aš suprantu.
Aš pamėginsiu pasitikėti.
Aš pasistengsiu.
Pradžioj man gali sunkiai sektis.
Važiuojam ieškot tavo dukters.
9935-u į pietus. Jei ką, tiesiog važiuok...
Gerai, tuoj važiuosim.
Tu nekaltas.
Dėl nieko.
Labai noriu, kad patikėtum tuo.
Mes susigrąžinsim tavo sesę.
Ką mes turim?
Vienas kitą.
- Ir ko mums reikia... - Ne.
Aš klydau.
Mums reikia pagalbos.
Kas tu?
Tu žinai, kas mes.
Mes tau dėkojam.
Kas tie „mes“?
Mitsuki, kas ten vyksta?
- Kodėl ji neatsako? - Atsakyk.
- Ką ji mato? - Kas tu?
- Su kuo ji kalba? - Ko jums reikia?
Nežinau, bet ji reaguoja.
- Ar supranti, kodėl aš čia? - Tik ne į mus.
Aš čia tam, kad sustabdyčiau ateivius.
Tu esi čia dėl to, kaip mums pakenkei.
Kaip pakenkei man.
Ką pasakei?
Atsimeni, kai pirmą sykį buvom Odavaroje?
Kai žydėjo vyšnios? Tu sakei, kad tai primena...
Saulėlydį.
Ką tu jai padarei?
Pyksti.
Mes prisimenam tavo būdą.
Ko jums reikia?
Mes norim žinoti, kodėl jūs kovojat prieš mūsų rūšį?
Ši planeta - mūsų namai,
o jūs ją naikinate.
Mes nesuprantame.
Mes negalim leistis naikinami.
Kaip tu sunaikinai mane?
Hinata?
- Ar ji pasakė... - „Hinata“.
- Metas traukt ją iš ten. - Mira.
Signalas laikosi.
Niekas dar nebuvo tiek priartėjęs.
Tai, ką ji daro, veikia.
Ji su juo komunikuoja.
Ar čia liko nors kiek tavęs?
Tavęs tikros?
Girdėjau, kaip tu... leidai...
mūsų dainą.
Leisk man tave pajausti.
Mitsuki, ką tu darai?
- Turim traukti ją. - Ne.
- Kas vyksta? - Eina šikt.
- O Dieve! - Trauk ją.
Trauk ją!
- Trauk ją! - Neveikia!
Alio?
Ar mane kas girdi?
Ar girdit mane?
Kas ten?
Džamila?
Mitsuki.
Jie - ten.
Išvertė Egidija Namavičė