- Kan du høre det? - Hvad?
Der er noget udenfor.
Martin?
Hvem er derude?
Martin?
Hvad sker der?
- Kan du ikke høre det? - Høre hvad?
Hvem der?
Hallo?
Jeg kan ikke se noget. Der er ikke noget derude, skat.
Du savner ham bare.
Det gør vi begge.
Åh, Lisa.
- Jeg... - Jeg ved det godt.
- Sarah! - Sarah!
Sarah!
- Sarah! - Sarah!
Sarah!
- Ingenting herovre! - Der er ikke spor efter hende på stien.
- Sarah! - Sarah!
Kan du høre mig, skat?
- Sarah! - Sarah!
Hvor meget længere har du planer om at blive her?
- Hvad mener du? - Hvad, hvis vi ikke finder hende?
Hvert eneste minut, vi er her, er vi sårbare.
Vi tager ikke af sted uden min datter.
- Det er der ingen, der siger. - Tag af sted, hvis du vil. Jeg bliver.
Jeg tror ikke, at din datter er her.
Hvad har du?
Nogen tog hende.
Hvad mener du med, at nogen tog hende?
Det der er vores fodspor.
De her...
Der var nogen her, mens vi var nede i slugten.
Det ser ud som to militærkøretøjer.
Og de her store støvleaftryk... Det er militærstøvler.
Og så er der det her.
De tog hende og kørte væk samme vej, de kom.
Kan du genkende dem?
Ja.
Hun elsker stjernerne.
De nye rumvæsner er ikke bare farligere.
De formerer sig hurtigere, end vi har overblik over.
De andre angreb for at vinde territorium, af taktiske årsager...
De her angriber bare.
- Man kalder dem "jægerdræbere." - Hvor opfindsomt.
Jeg er glad for, at du stadig har din humoristiske sans.
Vi har gjort tingene værre end nogensinde.
Det er krig, fru formand.
Vi angriber fjenden. De angriber os. Vi må bare ramme hårdere næste gang.
De her jægere er helt upåvirkelige. Ild dræber dem ikke.
Mortér, napalm, biologiske og kemiske våben stopper dem knap nok.
Det, han forsøger at sige, er, at vi ikke ved, hvad vi skal angribe med.
De har tilpasset sig. Vi tilpasser os.
Gør det hurtigt, Nikhil.
Jeg kom ind i deres hoved én gang. Jeg kan gøre det igen.
- Uanset hvad der skal til. - Lad os håbe, at du har ret, miss Yamato.
Ikke flere tidsbegrænsninger. Ingen overvågning af hendes tilstand.
Hun er det eneste redskab, vi har. Vi bruger hende.
Hun stopper først, når hun bliver ødelagt.
Stalingrad var det slag i menneskehedens historie, der kostede flest liv.
Det valgte du som dit paradigme. Din perfekte sejr.
- To millioner mennesker døde. - Men det afgjorde krigen.
Uanset hvad der skal til, Maya.
Uanset hvad der skal til!
Luke, drik lidt af det her.
Vi skal nok finde Sarah. Vi får hende tilbage. Det lover jeg.
Hvis du har brug for at komme af med noget...
Hvis du har brug for at sige noget,
råbe ad mig, græde, uanset hvad du har brug for,
så er det okay at få det ud.
Luke.
Bare sig noget.
Det er okay at være vred.
Det er okay at føle det, du føler lige nu.
Stop.
Hold op med at tale til mig som en eller anden terapeut.
Luke.
Det er min skyld.
Jeg skulle være blevet i bilen. Vi var i sikkerhed i bilen.
Det var min skyld, at vi overhovedet var der.
- Det er min skyld. - Nej.
- Nej, Luke. Nej. - Nej, du forstår ikke!
Ana. Vi må tale sammen.
Rachel så noget i aftes.
Jeg holdt vagt i aftes. Det var en død aften.
Så kommer der en militærkonvoj. Mod syd på motorvejen.
Det kan være dem, der tog Sarah.
Ifølge Rachel kørte konvojen denne vej.
Hvis man kører ad I-90 til 25 South, fører den direkte til Camp Pierce.
Det er den eneste aktive militærbase i området.
Der er snak om, at der er en ny slags rumvæsen,
der afskærer os fra alt mod syd.
"Jægerdræbere" kalder de dem. De siger, at de er værre end de andre.
Værre?
Måske var det der, militæret var på vej hen.
Kan hun være der?
Ja, og der står en helt ny slags rumvæsner i vejen for os.
Hvad mener du?
- Siger han, at I ikke vil hjælpe? - Han... forklarer bare risiciene.
Ikke sandt, Hanley?
Hvad? Hvad er det, du ikke siger?
Hvorfor skulle militæret gøre sig alt det besvær
for at kidnappe en lille pige? Det giver ingen mening.
- Tror du, at jeg skjuler noget? - Skjuler du da noget?
Lad os holde en pause.
Hvis der er noget, du bør fortælle mig, bør du gøre det nu.
Jeg beder dig stole på mig. Jeg er nødt til at kunne stole på dig.
Ana.
Hvem er du?
Jeg er en mor, hvis barn er forsvundet.
En datter, hvis forældre er væk.
En kone, hvis mand er død.
En mand, jeg ikke engang...
Det er lige meget.
Intet af det betyder noget.
De er væk.
De er alle væk.
Og jeg skulle beskytte dem.
Jeg skulle beskytte hende.
Jeg svigtede hende.
Jeg efterlod hende i den bil.
Det er min skyld, at hun er væk.
- Jeg bebrejder mig selv. - Ana.
Og jeg bebrejder dig.
Jeg bad dig... Jeg tryglede dig om at efterlade os.
Du lovede mig det.
Du lovede, at vi ville være i sikkerhed, og jeg stolede på dig.
Ana.
Du svarede ikke på mit spørgsmål.
Hvem er du?
Du var væk i længere tid, end jeg troede.
Jeg begyndte at blive bange for, at du havde skiftet mening.
Militæret leder efter dig.
De går fra dør til dør.
Og Wade kigger mistænksomt på mig.
Jeg tror, at han tror, at jeg lukkede dig ud.
Er du ærlig om den notesbog?
Jeg spørger bare.
Alt det om ham drengen, der kunne stoppe rumvæsnerne
og se det, de så. Var det ikke bare pis?
Begynder du at fortryde?
- Hvorfor kom du hertil? - Det har jeg sagt.
Jeg fulgte notesbogen.
Så du kørte tværs gennem landet på grund af et barns tegninger.
Og du hjalp en indsat med at flygte på grund af de tegninger.
Hvad, hvis... det er virkeligt?
Det hele.
Hvad, hvis de her tegninger virkelig kom fra rumvæsnerne,
men ikke gør nogen forskel?
- Det gør en forskel. - Det ved du ikke.
Det gør det.
Okay?
Min far mindede meget om dig.
Han kæmpede i Irak. I den første krig.
Og da han kom hjem, kunne man heller ikke tale med ham.
Han havde brug for at tro på, at det var det værd.
At det hele betød noget.
Det rystede ham dybt, hvis nogen spurgte hvorfor.
Den bog.
Den dreng. Han er din krig nu, ikke?
Hvad troede du, at du ville finde her?
Svar.
Kender du alle spørgsmålene?
Vent. Vent lige.
Det har jeg set før.
Jeg ved, hvor det er.
- Hvor meget længere er der? - Et par kilometer.
Hvornår sagde du, at barnet blev taget?
I begyndelsen.
Før nogen vidste, hvad der foregik.
Felix var lige fyldt 19 år.
Og så begyndte flere at forsvinde.
Flyver krager altid rundt sådan der?
- Hvorfor gør de det? - Det ved jeg ikke.
Men fugleskræmslet er derovre.
Hvad er det?
Hvad er hvad?
Den lyd.
Hvor kommer den fra?
Den lyd. Kan du ikke høre den?
Jeg kan ikke høre noget.
Mitsuki?
Hvad har det lavet?
Rumvæsnet?
Ikke noget.
Ingen ændring?
Nej, ikke siden sidst du var derinde.
Ingen udslag på monitorerne. Ingen nødsignaler.
Er du okay?
Jeg kan høre rumvæsnet tale.
Jeg troede ikke, at det havde kommunikeret.
Det er begyndt igen. Eller også stoppede det aldrig.
- Og det ved du, fordi... - Fordi jeg kan høre det.
Det er en dyb lyd. En klikken i mit hoved.
Det er noget, jeg fornemmer snarere end hører.
Og det kommer fra rumvæsnet.
- Hvordan ved du, at det er rumvæsnet? - Fornemmelse.
Jeg tror, at min interaktion med det har forbundet os.
Vi har ikke opfanget signaler eller stråling fra rumvæsnet,
siden vi tilintetgjorde fartøjerne.
Det er ikke en frekvens, vi overvåger.
Men jeg ved, at det taler.
Det gemmer sig fra os. Vi er nødt til at lokke det frem.
Har du et forslag?
Jeg vil provokere det.
Provokere det, så det afslører sig selv.
Og hvordan vil du provokere det?
Ved at forårsage smerte.
Hvad, hvis du provokerer det, og det bliver mere aggressivt?
Hvad, hvis noget deroppe sender flere dræbere?
Hvad, hvis det gør alting værre igen?
Hvad, hvis du får det værre?
Jeg får brug for alt det udstyr, vi har i laboratoriet.
Wajo. Wajo. Wajo. Wajo. Wajo. Wajo.
Hej.
Er du okay?
Jeg troede, at det ville stoppe.
Må jeg sætte mig?
Vi skal nok finde hende.
Jeg har aldrig haft brødre eller søstre.
Er I tæt knyttet?
Det var vi.
Vi var en familie.
Ja, jeg ved, hvad du mener.
Aftensmad om spisebordet.
Alle de gange.
Det var bare... aftensmad.
Men jeg ville give alt for at opleve sådan en dum aftensmad.
Bare helt normal aftensmad med mine forældre.
Hun irriterede mig altid. Vi plejede at skændes om alt muligt.
Det føles så dumt nu.
Ja, det ved jeg.
Men det får os til at værdsætte det, vi har.
Og dem, vi har.
Din mor er ret sej.
Du kender hende ikke.
Det føler jeg.
Lidt.
Som jeg kender dig.
Kan du holde på en hemmelighed?
Ja.
Jeg ved, hvorfor de tog Sarah.
De vil have en ting, som vi har...
En ting, min mor siger, at vi skal holde hemmelig.
Folk ville have den, og så stak vi af.
Vi var nødt til at ændre navne.
Det har holdt os i live.
Hej.
Sam, ikke?
- Ja? - Må jeg tale med dig?
Hallo.
Hvorfor taler du med min søn? Kom her.
Der var bare noget, jeg ville vende med ham.
Hvis der er noget, du vil vende med nogen, skal du snakke med mig og ikke ham.
Okay. Hedder du virkelig Ana Lewis?
- Undskyld? - Hedder du virkelig Ana Lewis?
Eller er det Aneesha?
Det er sandt, ikke?
Aneesha?
Og du er Luke.
Er der et problem her?
Hun har løjet for os.
Hun hedder ikke Ana Lewis. Hun hedder Aneesha.
Hun havde åbenbart en eller anden rumvæsengenstand.
En metalgenstand.
- Det er derfor, WDC kom efter os. - Hanley.
Vi reddede jeres liv, og du løj for os.
- Du udsatte os for fare. - Hanley!
Nej! Alt, vi har her, er bygget på tillid.
Vi har regler, og hun brød dem. Hun er ikke en af os.
Hun løj ikke.
- Hvad? - Hun sagde det til mig.
Hun fortalte mig det hele. Den dag, vi fandt dem.
Hendes rigtige navn, genstanden. Det hele.
- Det var sikrest ikke at sige noget. - Hvis du vidste...
Hvis der er nogen, der skal bebrejdes, er det mig.
Beklager.
Jeg udsatte jer for fare. Jeg brød mit løfte.
Det var forkert. Det burde have været jeres valg.
Jeg kan ikke love, at jeg ikke begår fejl igen, men jeg lover, at jeg prøver.
Jeg vil gøre mit bedste for ikke at gøre det.
Det er det her, vi gør. Vi beskytter folk, der har brug for det.
- Selv hvis deres løgne bringer os i fare? - Selv da.
Især da.
Hvis det ikke huer dig eller andre, står det jer frit for at gå.
Gå ud ad den dør.
Tag de forsyninger med, I vil have. Men hvis I bliver...
...rykker vi ud ved daggry for at hente den lille pige.
Der er det.
Vinklen.
- Hvad? - Oppefra.
Fugleskræmslet er set oppefra. Se.
- Hvad tror du, at fuglene handler om? - Måske har de set et bytte?
Nogle gange flyver de i ring, når der er føde.
Eller fare.
Hold den.
Det er ikke et militærvåben.
Heller ikke et politivåben.
Måske tilhører det Martin, Felix' far.
Hvad tror du, at Martin lavede midt på marken med et haglgevær?
Skød han efter fugle?
Hvad helvede?
Det kommer fra huset.
Vent.
Martin?
Martin.
Er du okay? Martin!
Wajo.
Hvad er alt det her?
Mest elektromagneter.
Har du set fuglene over fartøjet? Deres flyvemønster?
Besynderligt, ikke?
Jo.
Fugle opfanger vores planets elektromagnetiske felt.
Det er som deres gps.
Jeg tror, at rumvæsnerne er forbundet til det felt.
Derfor har vi oplevet, at tyngdekraften har påvirket vejr og tidevand.
Hvis vi forstyrrer feltet, påvirker det måske rumvæsnet.
Forårsager det smerte.
Ichiko.
Ichiko?
- Hvad? - Det ved jeg ikke.
Du gav mig aldrig et efternavn.
Du sagde bare, at Ichiko var din collegesambo.
Kan du huske det?
Hvis du kom for at få mig til at stoppe...
Jeg kom for at se til dig.
Hvordan har du det?
Vrede? Skyld? Er det det, du vil høre?
Nej, det er det ikke.
- Jeg vil vise dig noget. - Hvad?
Noget, der kan redde dit liv.
Hvad?
- Hvor er det? - Omkring dig.
Biologer plejede at tro,
at alt i skoven bestod af individuelle organismer,
der kæmpede for overlevelse alene.
Men de tog fejl.
Alt hænger sammen.
Alt hænger sammen, Mitsuki.
Også dig.
Du tror, at du ikke har brug for min hjælp, men det har du.
Jeg holder øje.
Hvis dit liv er i fare, trækker jeg dig ud.
Okay.
Lad os så se, om du kan lide det her.
Sker der noget?
Intet på frekvensen, intet på tyngdekraften.
Spektrometeret?
- Ingen reaktion. - Intet her.
Okay.
Rapportér. Rapportér.
- Vi har et radiofrekvenssignal. - Intet andet?
Kun radiofrekvenssignalet.
Lad os se, om det her virker.
Der er mikrobølger. Seismografen slår ud.
Temperaturen er steget med fem grader.
Optag hver eneste vibration, lyd og støvpartikel derinde.
Hvad fanden foregår der?
Mitsuki? Kan du høre mig? Skal du hjælpes ud?
Nej. Jeg skal ikke ud. Jeg gentager. Jeg skal ikke ud.
Det her er fantastisk.
Stop!
Lad være. Det gør ondt!
Stop!
Det gør ondt!
Stop! Det gør ondt!
Lad være!
Det gør ondt!
Hvad sker der derinde?
Stop!
Mitsuki? Hvad laver du?
Stop. Det gør ondt!
Hvad sker der?
Stop, Mitsuki. Stop!
Det gør ondt!
Stop! Det gør ondt!
Martin, kan du høre mig?
Vi skaffer hjælp.
Martin, hvor er Lisa? Hun er ikke indenfor.
- Lisa. - Ja, Lisa.
Ved du, hvor hun er?
Hun er væk.
Hvordan væk? Hvad skete der, Martin?
De, øh...
Det... trak.
Det tog...
Op.
Op?
Op.
Jeg kunne ikke... Jeg prøvede.
De tog hende.
- Hvor op? - Jeg prøvede.
Jeg slap væk.
Jeg efterlod hende.
Jeg efterlod dem.
Hvem er "dem"?
Billy var der.
Hvad? Hvor?
Op.
Martin, hvad mener du med, at Billy var der?
Hvad taler du om? Hvor var Billy?
Kører lægen i et militærkøretøj?
Kom. Kom så. Kom så. Kom.
Pis.
Mr. Williams?
Mr. Williams, vi er her for at hjælpe dig.
Hvad gør de med ham?
Pas på trinnet.
Rose.
Rose!
Hvem er Billy?
Hvad?
Han nævnte Billy.
Hvem er han?
Så. Så.
Så.
Det er okay. Det er okay.
Tak.
Jeg er ked af, at jeg ikke fortalte sandheden.
Jeg er ked af, at jeg ikke stolede på dig.
Jeg forstår det godt.
Jeg giver det med tilliden et skud.
Virkelig.
Men jeg er måske lidt rusten.
Lad os finde din datter.
I kører ad 9935 mod syd. Hvis I ser det, så bare fortsæt...
Okay. Klar til afgang.
Det er ikke din skyld.
Intet af det.
Det skal du tro på.
Vi får din søster tilbage.
Hvem har vi?
Hinanden.
- Og vi har kun brug... - Nej.
Jeg tog fejl.
Vi har brug for hjælp.
Hvem er du?
Du ved, hvem vi er.
Vi takker dig.
Hvem er "vi"?
Mitsuki, hvad foregår der derinde?
- Hvorfor svarer hun ikke? - Svar mig.
- Hvad er det, hun ser? - Hvem er du?
- Hvem taler hun med? - Hvad vil I?
Jeg ved det ikke, men hun svarer.
- Ved du, hvorfor jeg er her? - Bare ikke os.
Jeg er kommet for at stoppe rumvæsnerne.
Du er kommet, fordi du gjorde os fortræd.
Du gjorde mig fortræd.
Hvad sagde du?
Kan du huske vores første tur til Odawara?
Med kirsebærblomsterne? Du sagde, at de mindede dig om...
En solnedgang.
Hvad har I gjort ved hende?
Du er vred.
Vi kan huske dit temperament.
Hvad vil I?
Vi vil vide, hvorfor din race kæmper mod os.
Den her planet er vores hjem.
Og I prøver at ødelægge den.
Vi forstår ikke.
Vi kan ikke bare lade jer tilintetgøre os.
Som du tilintetgjorde mig?
Hinata?
- Sagde hun lige... - "Hinata".
- Hun skal ud nu. - Mira.
Signalet er der stadig.
Ingen har nogensinde været så tæt på. Uanset hvad hun gør, så virker det.
Hun kommunikerer med det.
Er der... noget tilbage af dig?
Det virkelige dig?
Jeg hørte dig... spille...
...vores sang.
Lad mig mærke dig.
Mitsuki, hvad laver du?
Mitsuki, hvad er det, du laver?
- Vi må have hende ud. - Nej.
- Hvad sker der? - Hold da kæft.
- Åh gud! - Få hende ud!
Få hende ud!
- Få hende ud! - Det virker ikke!
Hallo?
Er der nogen?
Kan du høre mig?
Hvem der?
Jamila?
Mitsuki.
Mitsuki. Mitsuki.
De er derude.
Tekster af: Helle Virenfeldt Smith