DAG 121
Ett större skepp har anlänt.
Det är nu fyra månader sedan vår värld invaderades.
Fyra långa månader. De svåraste vår värld har sett.
Vi har lidit. Vi har offrat liv, land och familj och vänner.
Trots att miljoner har stupat ska vi på Försvarskoalitionen
kämpa för dig varje dag med varje resurs från varje nation.
Vi gör allt vi kan för att förstå och besegra vår fiende.
Vi ber om er hjälp. Vänligen samarbeta med militären,
följ alla regler och evakuera förorenade områden.
De främmande sporerna smittar nu luften på över 30 procent av jordens yta.
Vi har ordnat skydd åt flyktingar från infekterade områden.
Vi jobbar ihop - en värld, en koalition - för att föra er i säkerhet.
Tillsammans ska vi vinna det här kriget.
Tillsammans ska vi se slutet på denna mörka tid.
Och när solen stiger över en inkräktarfri himmel
blir det den mest skinande dagen vår art har sett.
OSAKA, JAPAN, JORDEN
Spring!
Såja. Vi ska hitta din mamma.
WDC, Världsförsvaret?
Koalitionen? Staten?
- Mitsuki Yamato? - Folket här behöver hjälp.
- Vi är inte här för dem. - Släpp mig!
Vad säger ni?
Släpp mig! Vad gör ni?
Vi måste hjälpa dem!
Ni är från staten! Hjälp dem då! Vad gör ni?
Släpp mig!
Släpp av mig!
Släpp mig!
Släpp av mig.
Släpp mig!
- Vi har order... - Folk dör ju!
- Jag förstår. - Jag måste hjälpa dem!
Vi förlorar kriget.
Släpp av mig. Folk behöver vår hjälp.
Vi tar dig till en plats som kan ge oss segern.
En plats där du kan rädda oss alla.
Släpp mig!
Vart för ni mig?
...attacker i Indien sprids nu till Pakistan,
vilket skapat en flyktingkris som anses vara den värsta hittills.
Enligt Försvarskoalitionen stiger ammoniakhalterna oroväckande snabbt.
På vissa platser närmar den sig 200 ppm.
Radikalgruppen Rörelsen fortsätter orsaka problem för Koalitionen.
I morse överfölls en konvoj med ransoner på väg mot ett läger i... området.
- Anfall som detta har ökat... - Har du godis?
Va?
Jell-O? Nån glass?
Vi har knappt mat. Vi har inte fått is på en månad.
Okej, men gosedjur då?
En nallebjörn? Det måste inte vara en björn.
Det går bra med en utter, säl, en kanin på en nyckelring...
Vem är du här med?
Med mamma. Hon är på toan.
Toan?
Man behöver en nyckel till den.
Du går ingenstans.
...Dubai och Santiago är fortfarande orörda, så klimat och terräng kan påverka...
Luke, vi måste dra.
Sjutton, sexton...
Tolv, elva,
tio, nio...
Hörni! Ni där ute!
...åtta, sju...
- Var är Luke? - Han var precis bakom mig.
- Öppna dörrjäveln! - Var är din bror?
Öppna dörrjäveln!
- Vad hände, Luke? Gick det bra? - Jag har verktyg. Titta!
Du vet reglerna.
När de går mot dörren har du 17 sekunder på dig.
Det tog över 30.
- Vi kunde ha dött under den tiden. - Men vi gjorde inte det.
- Vi behöver verktyg. - Du vet reglerna! Sjutton sekunder!
Ja.
Jag vet reglerna.
Vi är snart framme.
Det är deras skepp.
AMAZONAS REGNSKOG, BRASILIEN
Det vi sköt ner.
Jag kan se vad det är.
Hon är på väg.
Bäst att du har rätt. Vi har haft skeppet i fyra månader,
och om ni inte gör framsteg snart så tar Koalitionen över.
Det skulle inte finnas nåt att ta över utan mina pengar,
så tekniskt sett tillhör skeppet mig och inte någon parodi på FN.
Det här är inte en av dina dyra leksaker, Nikhil.
Jag vidarebefordrar bara vad världens ledare säger.
Vi behöver resultat.
Kartan där var 80 procent grön förra veckan.
Nu är den knappt 75.
Hela länder är döda zoner.
I den här takten är vår atmosfär omvandlad...
Jag kan räkna ut det själv.
Hälsa resten av dina ledare att resultaten kommer.
Adjökens.
Den här vägen.
Välkommen.
Vad kul att du äntligen är här. Du talar väl engelska?
Vi har försökt hitta dig i över en månad.
Vi trodde att vi hade dig i Kanazawa, men du var borta när vi kom.
Alla var borta. Alla förutom dem.
Just det. Nåt att dricka eller äta?
Kocken är otrolig. Han kan laga asiatiskt eller vad som helst.
- Vad fan gör jag här? - Rakt på sak. Jag gillar det.
Vi kan hoppa över de vanliga artighetsfraserna.
- Jag heter Nikhil Kapur. - Jag vet vem du är.
Alla vet vem du är.
Just det. Ibland glömmer jag bort att det fanns en värld innan det här.
Ärligt talat försökte jag bara vara ödmjuk.
Men vi har inte tid för falsk blygsamhet.
Du är här för att det där är här.
Och det där är här tack vare dig.
Det var dina koder som fick kontakt med skeppet.
Den enda kommunikationen som nån har haft med fienden.
Dina koordinater gjorde det möjligt att skjuta ner skeppet.
Du har gett oss vår enda seger.
Det var ingen seger. Det gjorde bara allt värre.
Släpade du mig tvärs över planeten för att glo på ett dött skepp?
Är det vad du tror?
Att det är dött?
Du kommunicerade med det förr. Vi vill att du gör det igen.
Vi har försökt.
Några av världens största snillen har jobbat på det.
Men det är fortfarande bara en som har lyckats.
Du.
Kontakt. Kommunikation. Koppling.
Det är vårt enda sätt att ta reda på vad de vill.
- Varför de är här. - Och hur vi kan stoppa dem.
Förra gången jag jobbade med militären ljög de för mig.
De utnyttjade mig. Varför skulle jag lita på dig?
För att jag inte är militären. Och jag litar inte på dem heller.
Jag har jobbat utanför systemet hela livet,
och den enda regeln jag har följt är...
"Se till att alltid bryta mot en."
Vad menade du när du sa att det inte är dött?
Gå in och kolla själv.
Vi måste bara ta några prover först.
- Hurdana prover? - De vanliga.
Vi ska hitta dina basnivåer i fall att nåt händer.
En ren formalitet för din egen säkerhets skull.
Vad finns det där inne?
Om du kan besvara den frågan,
så har vi kanske en chans att vinna det här kriget.
Vad gör ni? Jag sa åt er att packa. Kom igen!
Jag trivs här. Vi har rinnande vatten.
Och madrasser, även om de luktar lite.
- Två mot en. Vi stannar. - Jag är er mamma. Det är ingen demokrati.
Det har inte ens gått två dygn. Du följer inte dina egna regler.
Vi kan inte stanna för att du bröt mot dem.
Tänk om gubben på macken ringde in det?
Tänk om nån letar efter oss? Vi måste vidare.
Jag är trött på att fly. Vi kör ner i havet om vi fortsätter.
Vi kör inte västerut längre. Vi kör norrut nu, så långt vägarna bär.
Ingen bodde ens där före invasionen.
- Det är poängen. Vi är trygga där. - Från utomjordingar eller människor?
Det var inte utomjordingar som tog din far.
Snälla, packa dina saker nu.
Shit.
Letar du efter den här?
Du vet att vi aldrig tar fram den.
Ge hit den.
Jag hittade den. Den håller oss trygga här.
Det är jag som håller oss trygga.
Ge hit den, sa jag! Du måste lita på mig.
- Du måste lita på... - Din lilla röst?
Den har hållit oss vid liv hittills.
Hela världen rasar samman där ute.
Du och din syster är hela min värld.
Jag gör allt för att hålla ihop den.
- Jag har också en röst. Räknas inte den? - Ja, det gör den.
När din röst vet hur man kör bil, syr ihop sår i mörkret,
lagar en måltid med ransonrester, tar hand om din syster...
Jag beskyddar dig inte bara. Jag förbereder dig, i fall att...
I fall att vadå?
Ge bara tillbaka den! Jag vill åka nu. Det är två mot en.
- Och om jag vill stanna här själv? - Det är inte ett alternativ.
Du går dit jag går. Vi går tillsammans. Det är regel nummer ett!
Tack.
Kom här.
Vad mäter du?
EEG-mätningen är summan av excitatorisk
och inhibitorisk potential och dess förändringar.
- Är du läkare? - Kognitionsforskare.
Jag kan besvara dina frågor efteråt.
Endō Shūsaku.
Enchi Fumiko.
Callas. Clinton.
- Vid vilken ålder tog du forskarexamen? - Tjugotvå.
Kreml.
Mandela.
Jag vet inte vad det är.
Första gången du blev kär?
Tre år sedan.
Namnet på din första kärlek?
- Du måste svara. - Varför?
- Vi gör en minnesbaslinje. - Varför?
Jag kan förklara sen. Vad var namnet?
Hinata.
- Är Hinata i Japan? - Nej.
Ponera att hon är din dotter i en nödsituation.
Om du kunde rädda henne eller Hinata, vem hade du valt?
Din älskade eller ditt barn?
Min älskade.
De här ljuden spelades in under ett husras.
Om du kunde rädda din älskade eller dina föräldrar, vem hade du valt?
Min älskade.
- En rad oskyldiga människor... - Min älskade. Kan vi gå vidare?
- Vem är du med på bilden? - Min första rumskompis Ichiko.
Är det den Hinata?
Astronauten?
Var hon anledningen till att du försökte få kontakt?
- Var hon anledningen... - Ja.
- Trodde du att hon var vid liv? - Vad är din poäng?
Känner du dig skyldig till hennes död efter att skeppet sköts ner?
- Känner du dig skyldig... - Jag hörde dig. Vad är din poäng?
- Känner du dig... - Det har inget att göra med...
Du måste svara.
Känner du dig skyldig till Hinata Murais död?
Fuck you.
Är det ditt svar?
"Mandel."
Det är ordet ni använder när ni svävar i fara.
Jag vill inte lära mig mer farsi.
Vi behövde inte det förr.
- Men nu måste vi det. - Varför då?
Det kan rädda våra liv en dag.
Jag är inget bra på det.
Det är därför man övar.
Exakt.
Då så.
Jag går in och frågar var nästa bensinmack är.
Stanna här.
Jag är hungrig.
Jag kan fråga om de har mat.
Eller så ber vi dem om lite.
Vi håller oss undan militären.
- Du vet... - Reglerna.
Ja.
Vilka har vi?
Varandra.
Vad behöver vi?
- Inget annat. - Inget annat.
Precis.
Snart tillbaka.
"Petrol."
Det betyder bensin.
Vi kan väl leka nåt? Ett skepp kommer lastat?
Ett skepp kommer lastat med vapen.
- Snälla, gå inte. - Jag kommer strax.
- Mamma sa åt oss att stanna... - Jag hörde det.
Jag är snart tillbaka.
Nu. Gå nu.
Hördu! Vad sysslar du med?
Mamma?
- Hallå! - Gå inte, mamma!
Jag är hans mor.
Vi fick precis slut på bensin. Jag gick in för att fråga var macken är,
och han gjorde nåt desperat och korkat, men han är bara en grabb
och vi är långt hemifrån.
Sam, ställ ner dunkarna.
Ge tillbaka dem till herrarna som håller oss trygga och be om ursäkt.
Förlåt.
Han bad om ursäkt.
Ungar begår misstag, men jag lovar att han inte gör om det här.
Ni råkar inte vara med Rörelsen, va?
Vadå?
Jag vet inte vad du pratar om. Vi är en familj. Han är bara en grabb.
Då har du inget emot att vi kollar er bil. Vårt jobb är ju att hålla folk trygga.
Ni skrämmer bara barnen.
Han borde ha tänkt på det innan han försökte stjäla från staten.
- Upp med händerna. - Va?
Upp med händerna så att jag kan visitera dig.
- Jag är en mamma. - Du anar inte vad vi sett.
- Jag anar nog. - Pistol! En pistol här.
- Sök igenom bilen. - Ska bli.
Den är till för att försvara min familj.
Snälla, släpp oss.
- Sam, be om ursäkt! - Förlåt!
Han sa det redan.
- Mamma! - Rör henne inte!
Ta pistolen. Behåll den.
Men släpp oss!
Vi försöker bara överleva!
Förlåt, allt är mitt fel.
- Kapten! - Gör oss inte illa. Släpp oss.
Snälla, sluta!
- Vad är det här? - Jag vet inte.
Vad heter du?
Ana Lewis.
Hämta magnetfältsmätaren.
Vi letar efter mycket nuförtiden.
Bland annat en familj med nåt som kan vara ett vapen mot utomjordingarna.
Jag vet inte vad du pratar om.
Det är bara lite skrot.
Kapten.
EFTERLYST
Aneesha.
Aneesha Malik.
Ta med dem och alla deras tillhörigheter.
Var försiktig med henne.
Kom här.
Hallå där.
Ni behöver inte vara rädda.
Åtminstone inte för mig.
Hon kuggade provet.
Stort.
Hon blir lätt överstimulerad, går snabbt in i flykt- och kamprespons,
och svarstiden är den snabbaste jag sett. Och den mest vårdslösa.
Lite vårdslöshet skulle inte skada just nu.
Framsteg kräver radikalt tänkande.
Det må så vara, men du vet vad som hände de stabila forskarna som gick in.
- Ja, de gav oss ingenting. - Jag pratar om vad som hände dem.
Jag vet vad du pratar om.
Men hon kan vara mitt största hopp att rädda oss alla.
Ditt största hopp?
Bra, bra.
Jag betalar dig inte för att psykoanalysera mig.
Hon är anledningen till att skeppet är här och inte uppe i rymden.
Hon ser det inte som en seger som du gör.
Hon var inte ute på fältet för att rädda liv.
Hon sonade för att hon tog ett.
Hon drivs av vrede och skuld - två av de labilaste drivkrafterna.
Vi har ingen aning om vad hon kan ta sig till där inne.
Bryr du dig inte om henne så borde du tänka på uppdraget.
Ditt uppdrag.
Vi går och säger åt henne.
Enligt dr Castillo kuggade du proven.
Åtminstone dem du gjorde klart.
Du är inte psykologiskt stabil nog att gå in i skeppet,
så dr Castillo kommer att följa med dig.
- Va? - Nej.
Jag vet att ni fick en vinglig start och slängde lite käft.
Så det kanske inte känns helt gemytligt,
men jag tror starkt på att ignorera folks känslor.
Känslor hamnar i vägen.
Det är en av vår arts största svagheter och kanske orsaken till att vi får stryk.
Med detta i minnet vill jag säga åt er
att lägga era små känslor åt sidan
och gå in i skeppet för att få nåt magiskt att hända igen.
Du har intagit deras kollektiva medvetande förr.
Du kan säkert göra det igen.
Och för att hjälpa dig med det kommer Maya att övervaka ditt sinne.
- Det behövs inte. - Jo.
Mayas jobb är att kartlägga medvetandespår i skeppet.
Hon kan kartlägga ditt medvetande och hålla dig stabil.
Eller lika stabil som din baslinje, vilket inte är vidare stabilt.
Bra. Då är vi överens.
Ska vi fortsätta hänga här medan jorden brinner,
eller ska vi göra dig redo för att rädda den?
Gå försiktigt.
Dräkten är programmerad för din biometri. Jag övervakar dina vitala tecken.
Hittar du några fel ska du avbryta uppdraget.
Ryktet sprider sig snabbt. De vet att du ska in.
Maya.
Allt bra? Vi tog proverna till ditt labb.
Tack.
Mitsuki Yamato, det här är Tomás, vår chefskemist och provinsamlare.
Välkommen till valfiskens buk.
Väggarna har mikroskopiska nervbanor.
Skeppet är som en stödjepunkt. Därför kan vi studera hur den sänder data.
- Ska hon in? - Nikhil godkände det.
Det är hans värld. Vi bara lever eller dör i den.
Den här vägen.
Vad är det här?
Transportskepp. Det var så den första vågen nådde jorden.
Kamouflerade. Det var därför ingen såg när de kom.
Vi ser fortfarande inte när de kommer.
Vi hoppas du kan lösa det.
Jag heter Clark, förresten.
Och ni heter?
Vi pratar inte med främlingar.
Men jag sa ju precis vad jag heter.
Vart för de oss?
Inte vidare långt i alla fall.
Du är lugn för nån i handfängslen.
Det svåraste fängslet att fly är ens eget sinne.
Förlåt, jag var engelskalärare förr i tiden.
Mamma?
Vad är du nu?
Samma som du. En överlevare.
Om ni vill fortsätta vara det borde ni lita på mig.
Varför?
För att lita på nån måste man glömma det ordet.
Men man kan väl säga att svaret är...
...för att jag inte är en fånge.
Allt är inte som det ser ut.
Hon ser skadad ut.
- Är du oskadd? - Vad har hänt?
Du kommer att klara dig.
Det är lugnt.
Ner!
- Ut med er! - Ner!
- Vad är det som händer? - Håll er lugna och bakom mig.
Ge hit buntbanden.
Du klarar dig.
Håll för öronen.
Tänt var det här!
Följ med oss.
Lita på mig.
De ringde in det!
Vi måste dra!
Nu eller aldrig.
Mamma...
Vi måste ta våra saker.
Hämta deras saker. Allt.
Kom!
Vi krigar mot samma fiende.
Om ni börjar bete er som det så kanske vi vinner.
Lämna deras jackor. Håll dem varma.
- Ryder. - Pappa.
Bra jobbat.
Är du oskadd?
Gammal hederlig ketchup.
Som sagt, allt är inte som det ser ut.
Då var vi framme.
Det är större än hela Kanada där inne.
Såg du det där?
- Har ni en kamera? - Det blir bara störningar då.
- Vad finns det där inne? - En enorm kraftkälla.
Men vi kommer inte förbi henne.
Henne?
Häng med.
Alla som har gått in har tappat minnet.
Den senaste fick neurologiska skador.
Hurdana skador?
Jag vet inte än. Han har inte återfått medvetandet.
Jag försökte inte såra dig under provet. Jag försökte hjälpa dig.
Säkert att du vill göra det här?
Ja.
Du har 15 minuter på dig. Högre funktioner kollas varannan minut.
Okej.
Du kan råka glömma din mors ansikte eller hur din favoritmat smakar.
Okej, sa jag ju.
Lina.
Lina kopplad.
Tryck här om du måste dras ut. I fall att du inte kan tala.
Hjälmen på.
Showtime.
Varför säger du inte vart vi ska?
Jag har ju redan sagt det. Till en trygg, varm plats.
Vi äter och sover lite. Sen åker vi vidare.
Tack, men vi åker hellre själva.
Det vore oklokt. Men ni satt väl inlåsta av en anledning...
Jag vet vilka ni är.
De orangea färgerna.
Ni kallar er själva för "Rörelsen".
- Anarkister. - Aktivister.
Vi vill inte ha något bråk, bara våra saker.
- Det är kallt där ute. - Det kvittar.
Jag är hungrig.
Kommer genast.
Grinden!
Kör!
Stopp!
Enda stället med värme i närheten, och vi har rekat hela trakten.
Det är vad vi gör.
Vi hjälper folk. Håller dem trygga.
Såna som ni.
Varsågod. Era grejer.
- Tack. - Ni kan sova ut,
så tar vi er till närmaste flyktingläger imorgon.
Är det varm choklad?
Jajamän. Vill du ha lite?
Du verkar tro att det är bäst att inte lära känna nån.
Det är faktiskt det motsatta. Banden är det enda som håller oss vid liv.
Gå och ta lite choklad.
Då kör vi.
Yamato, kontroll.
Första telefonnumret. Rumskompisens namn. Min ögonfärg.
02 555 0876.
Ichiko. Grön.
Bra. Det går bra hittills.
Jag spårar neurologisk aktivitet i skeppet.
Alla frekvenser du begärde är laddade på skärmen på din arm.
Den svarar.
Otroligt.
Vad fan händer?
- Hon måste ut snart. - Nej.
Max 15 minuter. Det är reglerna.
Åt helvete med reglerna.
Kapar vi kopplingen nu kanske vi aldrig får tillbaka den.
Det vet du inte, men vi kanske aldrig får tillbaka henne.
Det är en godtagbar risk.
- Det är inte din risk. - Hon stannar tills kontakten bryts
eller hon bryter ihop.
Vi försöker väl det här då.
Är det...
Luke?
Luke.
Vad är det?
Hör ni det där?
Vadå?
Det där...
...nynnandet.
Vad är det?
Det började precis.
Jag trodde att det var tremor igen, men de var slumpmässiga förr.
Det här är rytmiskt och har ett mönster.
Det är annorlunda den här gången.
Nåt har förändrats.
Undertexter: Borgir Ahlström