‎UN SERIAL NETFLIX
‎O LUNĂ MAI TÂRZIU
‎IMPOSTOAREA‎, NOUL FENOMEN LITERAR
‎PRIETENE PE VECIE: ‎UITE CE AM GĂSIT.
‎Totul e pregătit. ‎Mai avem de făcut afișele.
‎Nu-ți face griji, totul e în regulă.
‎Da, estimarea a rămas la fel.
‎BAZAT PE ROMANELE ‎LUI ELÍSABET BENAVENT
‎„O lovitură neașteptată. ‎Vocea reprezentativă a milenialelor.
‎Cartea despre care vorbește toată lumea.”
‎- Uită-te la vânzări. ‎- Să văd.
‎500.000 de exemplare vândute.
‎Jumătate de milion? Dar e…
‎E un succes, Valeria.
‎Trebuie să profităm.
‎Ce-ar fi să organizăm o lectură ‎la o librărie mare?
‎Invităm și presa ‎și facem un mare eveniment.
‎- Nu! ‎- De ce?
‎Poate că o lectură intimă ‎ar fi mai bine primită.
‎Bun, sună bine.
‎- E cartea ta, tu hotărăști. ‎- Și am omul potrivit pentru asta.
‎Perfect! Mai ai nevoie de ceva?
‎Doar dacă ai o mână în plus.
‎N-o să-ți fie ușor la târgul de carte.
‎În sfârșit!
‎Semnătura mea începea ‎să semene cu a unui doctor.
‎Plec.
‎Voi trimite un curier după ele. ‎Să le ia și pe ale surorii tale?
‎Nu, i le pregătesc eu.
‎Nu sunt așa grele.
‎Doamne!
‎Víctor.
‎Vocea milenialelor.
‎Felicitări.
‎Mulțumesc.
‎Voi alege calea greșită
‎VREAU SĂ TE DEZBRAC
‎Voi avea probleme
‎Joacă-te cu focul, încalcă regulile
‎- Ce mai faci? ‎- Bine.
‎Tu?
‎Și eu.
‎…calea greșită
‎Voi aprinde fitilul
‎Ce-ar fi să bem ceva?
‎Nu ne-am văzut de mult…
‎Nu știu, Víctor.
‎Să sărbătorim întâlnirea noastră.
‎De ce ai renunțat la ceai?
‎Doar după ora 12:00.
‎Ceaiul mă agită ‎și trebuie să mă concentrez la scris.
‎- Desigur. ‎- Da.
‎Ai citit-o?
‎Nu.
‎Am încercat, dar m-au năpădit amintirile.
‎- Trebuie să plec. ‎- Dar abia ne-au adus băuturile.
‎Regret. Problema e că…
‎știm cum merg lucrurile, Víctor.
‎Știu cum ar putea să se termine ‎dacă nu plec acum.
‎Ar fi chiar atât de rău?
‎Plec. Da.
‎Val.
‎- Lasă-mă să te ajut. ‎- Nu!
‎Mă descurc.
‎Scuze.
‎Mulțumesc pentru ceai.
‎…a dus
‎Exact în acest moment
‎Asta merge aici, iar asta…
‎Scumpule.
‎- Ești treaz? ‎- Ce e?
‎Nimic.
‎Mă gândeam să facem ceva special azi
‎să sărbătorim prima lună ‎de când stăm împreună.
‎- Cum? ‎- Am putea rămâne acasă.
‎Comandăm mâncare, facem o baie fierbinte.
‎- Ne uităm la un film în pat. ‎- Asta facem zilnic.
‎Știu, scumpule,
‎dar să revedem a treia oară ‎noul sezon din ‎RuPaul
‎în timp ce salivezi pe pernă ‎nu mi se pare prea romantic.
‎Da.
‎Problema e că am planuri.
‎Cu mama.
‎- Cu mama ta? ‎- Da.
‎- Cu mama. ‎- De ce?
‎- O ajut la niște treburi. ‎- Ce treburi?
‎Treburi…
‎Treburi de-ale mamei.
‎Da.
‎Putem lăsa pe altă zi.
‎- Avem multe zile de acum. ‎- Așa e.
‎Le sun pe fete să văd ce planuri au.
‎Da, poți face toate alea cu ele.
‎- Am plecat. ‎- Dar…
‎Pui toate alea aici?
‎Da, de ce?
‎Sufrageria pare puțin aglomerată.
‎În fine…
‎Pa!
‎- Ce dorești? ‎- Eu? Nimic.
‎- Nu mai vrei să lucrez aici, nu? ‎- Ce?
‎- Nu. ‎- Dacă vrei să plec, înțeleg.
‎- Fur Wi-Fi de peste tot… ‎- Pentru tine.
‎Mi-ai scris dedicație?
‎„Pentru Nerea, modelul meu de curaj.
‎Mersi că m-ai învățat ‎să-mi găsesc calea.
‎Mersi că mi-ai organizat lectura publică ‎și că ai acceptat pe loc.”
‎Nici vorbă.
‎Alo?
‎Puri?
‎Nu, credeam că te ajută la treburi.
‎Nu știu, treburi de mamă.
‎Nu.
‎Cred că am încurcat zilele.
‎Da, sigur că îi spun.
‎Pa!
‎Nu pot angaja o firmă. ‎Trebuie să mă ajuți.
‎Ești cea mai bună prietenă a mea. ‎Nu m-ai ierta dacă ar ieși prost.
‎Ce poate ieși prost?
‎Vreau ceva simplu și restrâns.
‎Ce bine că ai venit! ‎Stomacul meu face figuri.
‎- Bine… ‎- N-are ce să-ți iasă prost.
‎Vreau ceva…
‎Nu poți refuza o ofertă.
‎Nu aveți un cod ‎care să vă împiedice să refuzați?
‎- Sunt organizator, nu doctor. ‎- De ce n-o faci?
‎E o ocazie excelentă. Spune-i.
‎Carmen!
‎- Nerea, ajut-o. ‎- Nu.
‎- Ba da. ‎- Nu!
‎Te rog!
‎Și dacă ne certăm pe modul de organizare? ‎Nu amestec afacerile cu plăcerea.
‎Dacă nu accepți, ‎îi spun lui Chus că anulez totul.
‎Nu spune asta, e primul tău roman.
‎Val bea lapte de ovăz la prânz ‎pentru că e mai dulce.
‎Vezi? Nimeni nu mă cunoaște ‎mai bine ca tine.
‎Vei accepta.
‎- Vei accepta? ‎- N-am spus asta.
‎- M-ai auzit acceptând? ‎- Nu, dar am văzut în ochii tăi.
‎În ochii mei?
‎- Ai s-o faci. ‎- Nu.
‎Vreți să tăceți?
‎Ce e?
‎Iubitul meu s-a plictisit de mine
‎și inventează scuze ‎ca să evite să stea cu mine.
‎La naiba!
‎Carmen.
‎- Ce? ‎- Nu e adevărat.
‎Ba da.
‎E adevărat.
‎De ce?
‎Dani, aproape am ajuns.
‎Am venit cât de rapid am putut. ‎Aleargă tu pe tocuri.
‎Scuze.
‎- Am așteptat 20 de minute afară. ‎- Scuze.
‎N-am reușit mai rapid.
‎Ești chipeș, trolule.
‎Sunt chipeș.
‎N-am avut timp să iau un program.
‎Bine.
‎De ce?
‎Rămâi.
‎Fă-o pentru mine.
‎- Bună. ‎- Bună.
‎- Víctor Andradas? ‎- Da.
‎Pentru dv. Semnați aici, vă rog.
‎Mulțumesc.
‎N-ai reușit să mă descoperi ‎pentru că nici eu nu știam cine sunt.
‎Acum știu cine sunt. ‎Îți doresc numai bine.
‎Valeria.
‎Merg s-o felicit. Vii?
‎Am rămas la concert, îmi ajunge.
‎Măcar împinge-mi scaunul.
‎Bună încercare, dar nu pic în plasa ta. ‎Podeaua e dreaptă.
‎- O salut din partea ta. ‎- Nu.
‎Bine, o fac.
‎Bine, am ceva pentru voi.
‎- Cum? ‎- Sper să vă placă.
‎Ce e?
‎- Calendare adventiste! ‎- Îmi place.
‎- Îmi amintește de copilărie. ‎- De Crăciun.
‎Mereu mi s-au părut o prostie.
‎Chiar? E ciocolată, dar dacă nu dorești…
‎Dă-mi-l!
‎Tot mi se par o prostie.
‎- Sigur. ‎- Pentru că ești un Grinch.
‎Lola, ai fost la concert?
‎Nu. Bine, da.
‎Da.
‎La al mamei.
‎Ascultați.
‎M-am dus ‎pentru că m-a păcălit fratele meu.
‎Dar ai rămas?
‎Da, am rămas.
‎Am rămas pentru că mă simt mai bine ‎după despărțirea de Sergio.
‎Și simt că am putere să fac față.
‎Și asta e tot.
‎Da, dar faptul că vrei să-i vorbești ‎e un pas uriaș.
‎N-am spus că vreau să-i vorbesc.
‎Dar te gândești la asta.
‎Ajunge. Să bem niște vin.
‎Toate.
‎- Da, mai vreau vin. ‎- Mai e puțin.
‎E foarte bun.
‎O stea! Sunt delicioase.
‎Carmen, ești bine?
‎Cum?
‎N-ai vorbit cu Borja, nu?
‎Nu știu cum s-o fac.
‎Poți să-i spui că locuiți împreună
‎și că ar fi normal ‎să vă exprimați nevoile.
‎Salut!
‎Val, tu ești?
‎E efectul „scriitoare de succes”.
‎Pare că știu despre ce vorbesc.
‎Víctor avea dreptate ‎când a spus că te-ai schimbat.
‎V-ați întâlnit?
‎- De ce nu ne-ai spus? ‎- N-a fost mare lucru.
‎- Nu l-ai văzut de multă vreme. ‎- Nici eu, și suntem prieteni.
‎A fost ceva scurt. Am dat peste el…
‎Ce a spus?
‎A zis că pari diferită…
‎în sens bun.
‎Că ați fost politicoși și diplomați.
‎Cred că s-a lăsat cu fantezii.
‎- Lola! ‎- Ce?
‎Ce ai făcut când ai ajuns acasă?
‎- Ei bine… ‎- Nu vreau să știu!
‎Ce ți-am spus?
‎Îmi dă cineva ziua de 15? ‎Îmi plac pralinele.
‎Am mâncat-o pe a mea.
‎- Dă-i-o pe a ta. ‎- Te rog.
‎Ziua 18?
‎O mai ai?
‎Te gândești la Víctor, nu?
‎- Acolo ne-am sărutat prima dată. ‎- S-au întâmplat lucruri mai rele acolo.
‎Am dormit aici, cu tine, ‎în noaptea despărțirii de Adrián.
‎Da.
‎Am făcut dragoste cu Borja ‎pentru prima dată în baia ta.
‎- Adevărat! ‎- Da.
‎Eu am făcut-o cu Olga pe mașina de spălat.
‎- Ce? ‎- Cum?
‎Cu centrifuga pornită? Așa…
‎Mi-ar fi mai ușor să-ți spun ‎unde n-am făcut-o.
‎- Clar. ‎- Știți ceva?
‎- Aș putea să cer drepturi de autor. ‎- De ce?
‎Jumătate din cartea ta ‎are loc în acest apartament.
‎Așa e.
‎Stai!
‎Ce-ar fi să facem lectura aici?
‎- Cum? ‎- Da.
‎Lola are dreptate. ‎Jumătate din carte are loc aici.
‎- Ne lași? ‎- Sigur că da.
‎Putem?
‎Putem, dar e ciudat ‎s-o ții în apartament.
‎Îmi place. E intim și diferit.
‎Exact.
‎Mă gândesc.
‎N-am acceptat.
‎- Ai auzit… ‎- Să zicem.
‎- M-ai auzit spunând „da”? ‎- Hai, oprește-te!
‎- Hai să bem ceva. ‎- Bine.
‎- Am gura uscată. ‎- Îmi iau calendarul.
‎Am nevoie de o favoare.
‎Vreau să invit pe cineva foarte special.
‎Bună!
‎Bună.
‎Ședința a durat trei ore.
‎S-a terminat.
‎- Vei avea raportul dimineață. ‎- Grozav.
‎Asta poate însemna și la 11.
‎Excelent, Borja.
‎Ce e?
‎Știu despre mama ta.
‎- Ce a pățit? ‎- A sunat.
‎- Te-a sunat? ‎- Știu că nu te-ai văzut cu ea.
‎- Când? ‎- Ieri, Borja.
‎Ieri.
‎De când sunteți prietene?
‎Dacă voiai să fii singur, ‎puteai să-mi spui.
‎Nu trebuie să-ți dau explicații.
‎Deci nu ai de ce să mă minți, nu?
‎- N-am mințit. ‎- Nu?
‎- Nu. ‎- Eu cred că da.
‎Nu.
‎Nu?
‎Pot să-ți explic, da?
‎După-amiază, voiam să…
‎Ce ai? ‎Ai de gând să te uiți în geanta mea acum?
‎Blatul e murdar ‎și nu vreau să o murdărești!
‎La naiba cu asta!
‎Vrei să cânți?
‎Nu.
‎Am venit doar să-ți spun
‎că mi-a plăcut concertul.
‎M-am bucurat să te văd.
‎Cum ți s-a părut?
‎A fost ciudat.
‎Când ai început să cânți,
‎am încetat să-mi văd mama
‎și am văzut artista din tine.
‎Nu trebuie să vezi un singur lucru. ‎O mamă, un artist, fostul.
‎O femeie fericită, una deprimată. ‎Sunt o combinație.
‎Nu am vrut să vă fac să suferiți.
‎Dar refuz să mă simt vinovată
‎pentru că mi-am dorit să fiu mai mult.
‎Trebuie să plec.
‎Am timp înainte de concert. ‎Hai să bem ceva.
‎Nu pot.
‎Atât voiam să-ți spun.
‎Lola.
‎Dacă mai ai ceva să-mi spui, sunt aici.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Pitica a terminat în sfârșit ceva.
‎Suntem mândri.
‎Ești frumoasă.
‎- Bună, scumpo. ‎- Bună, tată!
‎În locul unde vom merge…
‎îți vor citi cartea?
‎Asta înseamnă o lectură.
‎Da, dar…
‎- Toată? ‎- Nu.
‎Ar dura ore întregi.
‎Sigur vreți să veniți?
‎- Da! ‎- Sigur că da.
‎- Da. ‎- Sigur că vor.
‎- Da. ‎- Să mergem.
‎- Luați liftul! Nu încăpem toți. ‎- Bine, o luăm înainte.
‎Grozav. Fabulos!
‎Sunt foarte fericiți pentru tine.
‎Dar, când ți-au citit cartea, ‎nu știau că vei da atâtea detalii.
‎Atâtea detalii.
‎- Bine. ‎- Dă-le o șansă.
‎Ești pregătită?
‎Da?
‎- Să mergem! ‎- Da. O secundă.
‎Haina, cheile… Să mergem.
‎Bună! Ce mai faceți?
‎- Dă-i drumul! ‎- O să te descurci grozav.
‎- Valeria. ‎- Bună!
‎Femeia din spatele meu ‎conduce filiala noastră din Mexic.
‎Zâmbește-i frumos!
‎- Bună! ‎- Guadalupe Barandela.
‎Valeria Férriz.
‎- Dorești? ‎- Nu.
‎Nu mi-e foame, mulțumesc.
‎Uită-te la ea!
‎Sărmana! Se întreabă ‎unde se ascunde Víctor.
‎- Va veni? ‎- Habar nu am.
‎E ciudat în ultima vreme. ‎Nimic nu m-ar surprinde.
‎Să ținem un toast.
‎- Merg să mănânc ceva. ‎- Parcă nu îți era foame.
‎- Carmen… ‎- Merg să vorbesc cu părinții lui Val.
‎Ia asta, eu nu…
‎Tu ești Maximiliano?
‎Ești timid?
‎Îmi plac timizii. Nu mușc.
‎- A venit și… ‎- Îmi pare rău.
‎Mă enervează becul acela. ‎Nu se oprește.
‎- Mă distrage. ‎- Nu contează.
‎- Nu va observa nimeni. ‎- Sigur?
‎- Sigur. ‎- E timpul să începem.
‎- Acum? ‎- Da.
‎- Totul merge grozav.
‎- Să mergem. ‎- Bine.
‎N-am mai citit pentru atât de mulți ‎oameni. Textul e foarte intim.
‎Da.
‎Nasol.
‎Dacă ai fi angajat pe cineva ‎care te cunoaște atât de bine!
‎Ce credeai?
‎M-am gândit la toate.
‎- Cum? ‎- Ai încredere în mine.
‎Liniște, vă rog.
‎- Bună seara! ‎- Lola, ajunge!
‎Vă mulțumesc că ați venit ‎la această lectură unică din ‎Impostoarea.
‎Editorii se laudă destul de des
‎pentru descoperirea ‎unui autor de succes.
‎N-a fost și cazul nostru.
‎Persoana care a riscat totul ‎pentru romanul ei a fost Valeria.
‎Ne-am întâlnit mai târziu.
‎N-am făcut decât să-l tipărim.
‎Valeria, îți mulțumesc ‎că ai avut încredere mai întâi în tine
‎și apoi în noi.
‎Valeria Férriz.
‎Nu…
‎Nu-mi prea place să vorbesc despre mine,
‎chiar dacă am publicat un roman ‎despre viața mea.
‎Vreau să vă mulțumesc tuturor ‎că m-ați suportat,
‎că m-ați susținut
‎și, mai presus de toate, că m-ați iubit.
‎Mulțumesc.
‎Valeria are două moduri de a se exprima.
‎Scrie și trimite mesaje vocale ‎interminabile prietenelor ei.
‎Dar…
‎are oroare de a vorbi în public.
‎În seara aceasta, ‎cele care o cunosc cel mai bine
‎îi vor împrumuta vocile lor.
‎„Lui Carmen nu i-a luat mult.
‎Când am deschis ușa, ea și Borja ‎stăteau fericiți de vorbă și râdeau.
‎Le stătea foarte bine împreună.
‎Nu m-a surprins deloc ‎felul cum arăta Borja.
‎Era așa cum mi-l imaginasem, ‎un Bogart fără pălărie.
‎Părea un tip aparent normal.”
‎„Lola a apucat borcanul cu murături
‎și a luat o gură de saramură.
‎Mare mirare că nu am vărsat.
‎Apoi, a râgâit,
‎și-a șters gura cu dosul mâinii ‎și a continuat discuția.”
‎„Eu și Nerea suntem prietene ‎de multă vreme.
‎Ne-am întâlnit la bibliotecă.
‎A fost o coincidență ciudată,
‎ca două persoane fără nimic în comun ‎să devină inseparabile.
‎Eram ca soarele și luna, ‎dar am devenit de nedespărțit.”
‎Felicitări!
‎E prima oară când plec de lângă ea ‎de când s-a născut.
‎- Și acum mă uit la pozele ei. ‎- Da.
‎Am devenit ca mamele ‎pe care le criticam la consultații.
‎E prima dată.
‎Presupun.
‎La început te vei simți vinovată. ‎Mai târziu,
‎vei începe să te bucuri că ești singură.
‎Sper să fie așa, fiindcă…
‎de câte ori vorbesc despre ea, ‎mi se umezesc tampoanele de alăptare.
‎- Te superi? ‎- Nu.
‎Problema e…
‎că toți țin cursuri maternale, ‎dar nimeni nu îți vorbește despre vină.
‎Maternitatea are părțile ei frumoase.
‎Dar are și dezavantaje.
‎Unul e invizibilitatea.
‎Când o scoți în parc, ‎toți îți vor spune „mama lui Mar”,
‎dar nu uita că tot Rebeca rămâi.
‎Așa e.
‎Dacă tu nu ești invizibilă, ‎nici fiica ta nu va fi.
‎Ai noroc că te-a învățat ta mama asta.
‎Așa e.
‎- Cred că da. ‎- Nu.
‎- Nu?
‎Mi se scurge laptele când mă emoționez. ‎Unde mă pot pompa?
‎Acolo.
‎- Mersi. ‎- Nicio problemă.
‎Bună!
‎- Ai venit! ‎- Da, am întârziat puțin.
‎Regret că am ratat lectura.
‎- Nicio grijă. A mers bine. ‎- Mersi că m-ai invitat.
‎Și pe Lucía.
‎- Mă bucur că-ți merge bine. ‎- Și eu pentru tine.
‎E incredibil de ce ești în stare!
‎Îmi pare rău ‎că n-am fost acolo când trebuia.
‎Voiam să fiu cu tine, ‎dar nu știam cum să-ți spun.
‎- Bine, dar acum… ‎- Da.
‎Da, știu. Acum e târziu, dar…
‎trebuia să-ți spun.
‎Mulțumesc.
‎Te caută.
‎O caut pe Olga.
‎- Bine, plec. ‎- Da.
‎- Ne vedem. ‎- Da.
‎E prea hippy pentru tine.
‎- Miriam. ‎- A trecut mult timp, scumpo.
‎Ce surpriză!
‎De unde are o avocată snoabă ca tine ‎asemenea gusturi?
‎- Se pare că am suflet de organizator. ‎- Atenție.
‎Îți lipsește un chelner. ‎I-o trage prietenei tale.
‎Și în cinci minute ‎îți va mai trebui hârtie igienică.
‎Sunt mulți slabi de vezică aici.
‎Cu ce te ocupi?
‎Lucrez în administrație cu jumătate ‎de normă, dar sunt plină de resurse.
‎- Lucrezi? ‎- Sincer, nu.
‎Câte fete ca mine vezi ‎lucrând la un birou?
‎Dar e în regulă.
‎- Revin imediat. ‎- Da, rezolvă problema.
‎Nu te întoarce în baie. ‎Lasă prezervativele!
‎Despre ce vorbești?
‎- Ești beată. ‎- Nu.
‎Ați fost minunate. ‎Ce m-aș face fără voi?
‎- Ai scrie o carte plictisitoare. ‎- Ești vedeta zilei. A ieșit perfect.
‎Așa e, dar lipsește cineva.
‎De ce nu-l suni pe Víctor ‎să lămuriți lucrurile?
‎Pe Víctor?
‎E mai bine să afli dacă vine sau nu.
‎- Víctor nu a fost invitat. ‎- Nu.
‎Atunci pe cine căutai?
‎- Eu? ‎- Da.
‎Uite.
‎Revin imediat.
‎Scuză-mă.
‎Iau eu asta.
‎- Chelnerul mai poate aștepta. ‎- Da.
‎Să mergem.
‎Pe cine cauți?
‎Credeam că ai plecat.
‎Așa e.
‎Dar m-am întors. Fac asta de ceva vreme.
‎Mersi că ai încercat.
‎Nu mă așteptam la o invitație ‎după ultima noastră discuție.
‎A fost intensă.
‎Lucrurile pe care ți le-am spus…
‎Știu că a fost dureros să citești.
‎Și îmi pare rău.
‎E mai bine să accept asta. ‎Am auzit că va fi bestseller.
‎- N-aud nimic. ‎- Taci, o să ne audă ei.
‎- Noi… ‎- Nu v-am văzut.
‎- Bună! ‎- Am ieșit la aer curat.
‎- Intrăm acum! ‎- Ciao!
‎Sincer, îmi pare rău pentru ce ți-am spus.
‎Meritam o altă despărțire.
‎Mai ales acum.
‎Plec din Madrid.
‎- Ce? ‎- Am acceptat un proiect în altă parte.
‎Viața mea aici nu e chiar așa cum…
‎Sigur nu urci?
‎Ți-am văzut părinții și sora, ‎deci prefer să nu…
‎Deci ne luăm rămas-bun.
‎Rămas-bun, Val.
‎Rămas-bun, Adri.
‎Săruturile-mi spun că mă iubești ‎Nu și cuvintele
‎Adri!
‎Nu ești directă
‎Sunt sătul de toate astea ‎Te rog, fii sinceră
‎Mulțumesc pentru toți anii aceștia.
‎A fost…
‎A fost minunat să învățăm împreună, nu?
‎Da.
‎Ce mi-ai făcut? ‎Nu mi te pot scoate din cap
‎N-o spun pentru că sunt idiot
‎Spune-mi ce însemn pentru tine
‎Și voi face totul pentru tine
‎Ești specială pentru mine
‎Ai grijă de tine.
‎Și tu.
‎- Pa! ‎- Pa!
‎Mă simt nesigur când îmi declari dragostea ‎Nu te cred
‎Cad ca un bebeluș ‎În capcana întinsă de tine
‎E timpul pentru desert.
‎Să repare cineva becul acela.
‎Mulțumesc.
‎- Nerea. ‎- Da?
‎Felicitări.
‎Când Valeria mi-a spus că lectura ‎se va ține în apartamentul cuiva,
‎nu mă așteptam la asta.
‎La ce te așteptai?
‎La o zi de naștere,
‎dar cu extrase dintr-un roman erotic ‎în loc de magician.
‎Săptămâna viitoare, ‎avem o prezentare a lui Bruno Aguilar,
‎noul autor al editurii.
‎Poftim. Documentează-te.
‎Vrei să…
‎Dacă te descurci la fel de bine ca azi, ‎te angajăm pentru toate evenimentele.
‎Mulțumesc.
‎Ați crescut o fiică minunată.
‎Mulțumesc.
‎E greu să găsești ‎pe cineva din generația asta
‎care să vorbească atât de liber despre sex ‎și despre plăcerea femeilor.
‎Da.
‎Ai o secundă?
‎- Ei bine… ‎- Da.
‎Da, are.
‎- Mă scuzați. ‎- Pentru Valeria.
‎Noroc.
‎- Pentru Valeria. ‎- Noroc.
‎Știți care e partea mea preferată?
‎Cunilingusul din capitolul nouă.
‎- Ești derutată. ‎- Eu?
‎- Da. ‎- Tu nu mai vrei să stai cu mine.
‎- Dacă e așa, spune-mi! ‎- Carmen.
‎Voi fi rănită? Da, clar. ‎Dar voi trece peste asta?
‎Absolut. Nu-mi pasă dacă-ți place sau nu.
‎- Carmen! ‎- Ce e?
‎Urma să te cer în căsătorie.
‎Ce?
‎Nu eram cu mama. ‎M-am dus să-ți iau un inel.
‎Iar inelul era în geanta mea.
‎Planul meu a eșuat.
‎Voiam să fim singuri acasă, cu lumânări.
‎- Așa cum ar trebui. ‎- Da.
‎Așa mi-am imaginat. Nu așa.
‎Da.
‎- Ce? ‎- Da.
‎Da!
‎Accept.
‎- Da? ‎- Normal că mă mărit cu tine.
‎- Stai puțin. ‎- Ce e?
‎S-o facem cum trebuie.
‎Bine.
‎Nu, aici trebuie…
‎Vrei să fii soția mea?
‎Da.
‎Sigur că da!
‎- Distracție plăcută! ‎- Mulțumesc.
‎- Pa, scumpo. ‎- Pa, tată!
‎- Felicitări! ‎- Mulțumesc.
‎- O dată pe săptămână. ‎- Bine, te sun.
‎- Frumos. ‎- Pa.
‎Valeria, plec.
‎- Mulțumesc. ‎- Felicitări.
‎- A fost un succes total. ‎- Da.
‎Dacă dorești,
‎putem să repetăm.
‎Nu voiam să spun nimic,
‎dar vrem să începi ‎partea a doua din ‎Impostoarea.
‎- ‎Discutăm mâine detaliile. ‎- Perfect.
‎Nu te schimba, Valeria.
‎Ai un viitor promițător ca scriitoare.
‎Serios?
‎Am un viitor promițător ca scriitoare.
‎- Ce s-a întâmplat? ‎- Asta știam deja.
‎- Vor să scriu partea a doua. ‎- Doamne!
‎Hai să toastăm!
‎- Pentru Valeria! ‎- Pentru Valeria!
‎Mulțumesc.
‎Pentru noul meu birou.
‎- Cum? ‎- Cum?
‎Nu mai lucrez la voi acasă. ‎Am închiriat un birou.
‎- Cum? ‎- Bravo, fato!
‎- Da! ‎- Felicitări!
‎Felicitări!
‎Stați puțin.
‎Avem multe de sărbătorit.
‎Toastăm acum pentru…
‎asta!
‎- Nu cred! ‎- Nu.
‎- Da! ‎- Nu. Ești logodită?
‎- Da. ‎- Logodită!
‎- Ești logodită? ‎- Sunt logodită.
‎- Carmen. ‎- Știu.
‎Doamne!
‎Vino aici!
‎Doamne! Încă o prietenă căsătorită.
‎Chiar îmbătrânim.
‎Așa m-am simțit când am aflat ‎că ‎Titanic‎ are 20 de ani!
‎- Ba nu. ‎- Ba da, din 1997.
‎De ce nu sărbătorești cu Borja?
‎Am toată viața să sărbătoresc cu Borja.
‎Succesul primului tău roman ‎are loc doar o dată, nu?
‎- Pentru Carmen. ‎- Pentru Carmen.
‎Pentru voi. Vă iubesc mult.
‎- Și eu. ‎- Și eu.
‎- Veniți aici.
‎Ești logodită!
‎Vă urăsc.
‎Doamne!
‎- Deci… ‎- Serios? Acum s-a oprit?
‎Incredibil!
‎- Trebuie să sărbătorim. ‎- Tu și obsesiile tale.
‎Să sărbătorim!
‎Hai să dansăm conga.
‎Conga de nuntă!
‎Uneori, ne e greu să ne luăm rămas-bun ‎de la o poveste dragă.
‎Golul pe care îl simți ‎la finalul unei cărți
‎sau când se termină un film.
‎Acel gol enervant ‎de la finalul unui sezon.
‎VIENA - REZERVARE BILET
‎Nu pentru că încheiem un singur capitol.
‎Ne luăm rămas-bun ‎de la partea din noi care a plecat,
‎a zburat.
‎Iar acel sentiment, ‎chiar dacă nu ți l-ai dorit,
‎chiar dacă nu l-ai conștientizat,
‎marchează începutul unui nou capitol.
‎CAPITOLUL 1
‎Subtitrarea: Mircea Pricăjan