A NETFLIX SOROZATA
EGY HÓNAPPAL KÉSŐBB
IMPOSZTOR AZ ÚJ IRODALMI SZENZÁCIÓ
4 ÖRIBARI Nézzétek, mibe futottam bele!
Minden kész. Már csak néhány plakát kell.
Ne aggódjon! Minden rendben lesz.
Igen, az ár ugyanaz.
ELÍSABET BENAVENT REGÉNYEI ALAPJÁN
„Váratlan siker.”
„A millenniumi generáció hangja.”
„A könyv, amiről mindenki beszél.”
- Nézd meg az eladásokat! - Mutasd!
Majdnem félmillió példány.
Félmillió? De az…
Óriási siker, Valeria.
Ki kell használnunk.
Mit szólnál egy felolvasáshoz egy nagy könyvesboltban?
Jönne a sajtó. Nagy esemény lenne.
- Nem. - Miért nem?
Talán egy meghittebb, kisebb esemény jobb lenne.
Rendben, jól hangzik.
- A te könyved, te vagy a főnök. - Tudom is, ki szervezze meg.
Remek.
Kell még valami?
Csak ha van egy fölös kezed.
Nehéz dolgod lesz a könyvvásáron.
Végre!
Az aláírásom kezdett egy orvoséra hasonlítani.
Mennem kell.
Küldetek egy futárt értük. A nővéredét is elvigyék?
Nem, neki személyesen akarom odaadni.
Nem olyan nehéz a könyv.
Basszus!
Víctor!
A millenniumiak hangja.
Gratulálok!
Köszi!
MINDEN VÁGYAM LEHÁMOZNI A RÉTEGEIDET
- Hogy vagy? - Jól.
Te?
Én is.
Nem iszunk meg valamit, és dumálunk?
Nem láttalak, amióta…
Nem is tudom, Víctor.
Meg kéne ünnepelnünk a találkozást.
Hogyhogy leszoktál a teáról?
Csak dél után nem iszom.
A túl sok tea túlpörgetett, és az íráshoz koncentráció kell.
- Értem. - Igen.
Elolvastad?
Nem.
Próbáltam, de túl sok emléket hozott felszínre.
- Mennem kell. - De most hozták ki az italt.
Ne haragudj! Az a helyzet…
Víctor, tudjuk, hogy megy ez.
Tudom, mi történhet, ha nem megyek most el.
Az olyan szörnyű lenne?
Mennem kell. Igen.
Val!
- Jó, hadd segítsek! - Ne!
Elbírom.
Bocsáss meg!
Köszönöm a gyógyteát!
Ez ide megy, ez meg…
Szerelmem!
- Ébren vagy? - Mi az?
Semmi.
Csak figyelj,
arra gondoltam, csinálhatnánk valami különlegeset ma,
hogy megünnepeljük az első hónapunkat a lakásban.
- Mit? - Itthon maradhatnánk.
Rendelnénk kaját, vennénk egy forró fürdőt.
- Megnéznénk egy filmet az ágyban. - Mindennap ezt csináljuk, nem?
Igen, kicsim, tudom,
de a RuPaul új évadjának megnézése harmadszorra,
miközben te bealszol rajta, nem túl romantikus.
Igen.
Csak az a baj, ma dolgom van.
Anyával.
- Anyukáddal? - Igen.
- Anyával. - Micsoda?
- Segítek neki elintézni valamit. - Mit?
Valamit.
Ez ilyen anyai elintéznivaló.
Igen.
De valamelyik nap bepótolhatjuk.
- Rengeteg nap áll még előttünk. - Igen.
Felhívom a csajokat, terveznek-e valamit.
Igen, sok mindent csinálhatsz velük.
- Szia! Megyek. - De…
Mindet kiteszed ide?
Igen, miért?
A nappali eléggé túlzsúfoltnak tűnik, nem?
De mindegy.
Csá!
- Mit szeretnél? - Én? Semmit.
- Nem akarod, hogy itt dolgozzak. - Mi?
Nem.
Ha ki akarsz dobni, megértem.
- Házról házra járok wifit lopni… - A tiéd.
Dedikáltad nekem?
„Nereának, a bátorság mintaképének.
Megmutattad, hogyan leljek rá a saját utamra.
Köszönöm, hogy megszervezed a felolvasást,
és hogy rögtön igent mondasz rá.”
Kizárt.
Igen?
Puri?
Nem, azt hittem, neked segít.
Nem tudom, valami elintéznivalóval.
Nem.
Biztos összekevertem a napokat.
Igen, persze, megmondom neki…
Viszhall!
Egy cég túl drága. Neked kell csinálnod.
A barátom vagy. Nem bocsátanád meg, ha félresikerülne.
Mi sikerülhetne félre?
Nem akarok nagy felhajtást.
De jó, hogy itt vagy! Korog a gyomrom.
- Oké… - Te nem tudsz hibázni.
Olyat szeretnék, ami…
Nem utasíthatsz el egy munkát.
Nincs valami eskü, ami kötelez, hogy elvállald?
- Rendezvényszervező vagyok, nem orvos. - De miért nem?
Remek lehetőség. Mondd meg neki!
Carmen!
- Segíts neki! - Nem!
- De! - Nem!
Na, kérlek!
És ha összeveszünk a szervezéskor? Ne keverjük az üzletet és a barátságot!
Ha nem vállalod, lemondom a felolvasást.
Ne mondd ezt! Ez az első regényed.
Val délben zabtejet iszik, mert az édesebb.
Látod? Nálad senki sem ismer jobban.
Igen, elvállalod.
- Elvállalod! - Azt nem mondtam.
- Úgy hallottad, igent mondtam? - Nem, de láttam a szemeden.
A szememen?
- Elvállalod! - Nem!
Befognátok végre?
Mi a baj?
A pasim rám unt, és kifogásokkal áll elő, miért ne csináljunk közös programot.
Bassza meg!
Carmen!
- Mi az? - Ez nem igaz.
De igen.
Kurvára igaz.
Miért?
Dani, mindjárt ott vagyok.
Jöttem, ahogy tudtam. Próbálj meg magas sarkúban futni!
Bocsi!
- Húsz percet vártam kint. - Ne haragudj! Nem tudtam hamarabb jönni.
Milyen jóképű vagy, te kis troll!
Jóképű vagyok.
Nem tudtam brosúrát hozni.
Az jó.
Miért?
Maradj!
A kedvemért.
- Szia! - Szia!
- Víctor Andradas? - Igen.
Az öné. Kérem, itt írja alá!
Köszönöm!
Nem ismerhettél ki, mivel még én sem ismertem magamat.
De most már igen. A legjobbat kívánom neked!
Valeria.
Odamegyek gratulálni neki. Jössz?
Elég, hogy maradtam a koncertre.
Legalább tolj oda!
Ügyes próbálkozás, de nem dőlök be. Teljesen egyenes a padló.
- Köszönök a nevedben. - Ne!
Oké, meglesz.
Figyeljetek! Hoztam nektek valamit.
- Mit? - Remélem, tetszik.
Mi az?
- Adventi naptár! - Imádom!
- A gyerekkoromra emlékeztet. - Karácsonyi.
Én mindig hülyeségnek tartottam ezeket a naptárakat.
Tényleg? Csoki van benne, de ha nem kell…
Add ide!
De akkor is hülyeség.
- Persze. - Te göndör Grincs.
Lola, elmentél a koncertre?
Nem. Vagyis igen.
Igen.
Aki játszott… az anyám volt.
Figyeljetek!
Azért mentem el, mert az öcsi csőbe húzott.
De maradtál?
Igen, maradtam.
Maradtam, mert a sergiós szakítás után már jobban érzem magamat.
És úgy érzem, van erőm megbirkózni ezzel.
Csak ennyi.
Igen, de az nagy lépés, hogy beszélni akartál vele.
Nem mondtam, hogy beszélni akartam vele.
De gondolkozol rajta.
Elég lesz! Igyunk inkább bort!
Mindannyian.
- Igen, jöhet. Kérek még. - Már alig maradt.
Nagyon finom.
Nézzetek, egy csillag! Fincsike.
Carmen, jól vagy?
Tessék?
Nem beszéltél Borjával, mi?
Nem tudom, hogyan.
Nézd,
csak mondd meg neki, ahhoz, hogy az együttélés működjön,
meg kell tanulni őszintén kifejezni az igényeiteket.
Hé! Hellóka!
Val, te vagy az?
Ez a „sikeres író”-hatás. Olyan, mintha tudnám, mit beszélek.
Víctornak igaza volt, mikor azt mondta, megváltoztál.
Találkoztál vele?
- Miért nem mondtad? - Nem nagy ügy.
- Ezer éve nem láttad. - De én sem, pedig a barátja vagyok.
Futólag beszéltünk. Egymásba botlottunk, és…
Mit mondott?
Hát, azt mondta, másnak tűntél.
De jó értelemben.
A találkozásotok udvarias és távolságtartó volt.
De szerintem jól kiverte utána.
- Lola! - Mi az? Te mit műveltél, mikor hazaértél?
- De… - Nem akarom tudni!
Na mit mondtam?
Megkaphatom a 15. napot valakitől? Imádom a pralinét.
- Én már megettem. - Hé!
- Add neki! - Légyszi!
A 18. nap?
Még megvan?
Víctorra gondolsz, igaz?
Először abban a szobában csókolóztunk.
Rosszabb dolgok is történtek ott.
Veled voltam az estén, mikor szétmentünk Adrival.
Igen.
Először a fürdőszobádban szeretkeztem Borjával.
- Tényleg! - Igen.
Én pedig Olgával csináltam a mosógépeden.
- Mi? - Nem mondod?
És ment a centrifuga? Így…
Én hamarabb felsorolnám, hol nem dugtam.
- Az tuti. - Tudod, mi van?
- Jogdíjat kéne kapnom. - Miért?
A könyved fele itt játszódik.
Ez igaz.
Egy pillanat!
És ha itt lenne a felolvasás?
- Mi? - Igen.
Lolának igaza van. A könyv fele itt játszódik.
- Belemennél? - Viccelsz? Hát persze!
Megoldható?
Megoldható, de felolvasást tartani egy lakásban elég fura.
Nekem bejön. Meghitt és nem megszokott.
Igen, pontosan.
Átgondolom.
Nem mondtam igent.
- Hall…? - Olyan volt.
- Hallottátok, hogy igent mondtam? - Jó, elég!
- Menjünk el inni! - Oké.
- Kiszáradt a szám. - Viszem a naptáramat.
Kérnem kell tőled valamit.
Meg akarok hívni egy különleges személyt.
Szia!
Háromórás volt a megbeszélés.
De már vége.
- Először te kapod meg a beszámolót. - Jó.
Bár az olyan 11 órát jelent.
Fantasztikus, Borja.
Mi a baj?
Tudok anyukádról.
- Történt valami? - Felhívott.
- Felhívott? - Nem vele találkoztál!
- Mikor? - Hát tegnap, Borja!
Ja, tegnap.
Mióta vagytok ilyen jóban?
Ha egyedül akartál lenni, megmondhattad volna.
Nem kell mindenről beszámolnom.
De akkor hazudnod sem kell nekem, nem igaz?
- Nem hazudtam. - Nem?
- Nem. - Szerintem igen.
Nem.
Nem?
Meg tudom magyarázni, jó?
Délután azt terveztem, hogy…
Mi van, a cuccaimat is át akarod nézni?
Mi? Piszkos a pult, összekoszolta volna a táskádat!
Picsába az egésszel!
Akarsz játszani?
Nem.
Csak meg akartam mondani, hogy…
csodás volt a koncerted.
Nagyon örültem, hogy eljöttél.
Mit éreztél?
Különös volt.
Amikor elkezdtél játszani,
már nem az anyámat láttam, hanem…
egy művészt.
Több dolgot is láthatsz egyszerre. Anyát, művészt, exet.
Boldog nőt, boldogtalant.
Mindezek elegye vagyok.
Sosem akartam fájdalmat okozni.
De amiatt nincs bűntudatom,
mert több akartam lenni egyvalaminél.
Mennem kell.
Még van időm a koncert előtt. Igyunk meg valamit!
Nem megy.
Csak ezt akartam elmondani.
Lola!
Ha mást is szeretnél nekem mondani, én itt vagyok.
- Helló! - Helló!
A kis töpszli végre befejezett valamit, amit elkezdett!
Nagyon büszkék vagyunk.
Gyönyörű vagy.
- Szia, kincsem! - Szia, apu!
Tehát ahová megyünk, ott…
felolvassák a könyvedet?
Lényegében ezt jelenti a felolvasás.
Igen, de…
- az egészet? - Nem.
Az órákig tartana.
Biztos jönni akartok?
- Igen. - Igen, hogyne.
- Igen. - Persze hogy jönnek!
- Egyértelmű. - Induljunk el!
- Menjetek a lifttel! Mind nem férünk be. - Jó, megyünk.
Remek. Szuper.
Nagyon örülnek a sikerednek.
De amikor elolvasták a könyvedet, nem sejtették, hogy ennyire informatív lesz.
Ennyire informatív.
- Értem. - Adj nekik egy esélyt!
Na, készen állsz?
- Igen? - Aha.
- Menjünk! - Jó.
Egy pillanat!
A kabátom, a kulcsok. Menjünk!
Szervusz! Mi újság?
- Hajrá! - Nagyszerű leszel.
- Valeria! - Szia!
A nő mögöttem a mexikói leányvállalatunk igazgatója. Elő a mosolyoddal!
- Üdv! - Guadalupe Barandela. Valeria Férriz.
- Kérsz egyet? - Nem.
Nem vagyok éhes, kösz.
Nézz már rá!
Szegénykém, mindenhol azt lesi, hol van Víctor.
- Eljön? - Fogalmam sincs.
Nagyon fura mostanság. Semmin sem lepődnék meg.
Ez pohárköszöntőt kíván.
- Szerzek valami kaját. - Azt hittem, nem vagy éhes.
- Carmen… - Megyek, beszélek Val szüleivel.
Fogd ezt, én nem…
Te vagy Maximiliano?
Csak nem félénk vagy?
Ez bejön. Nem harapok.
- Aztán megjelent, és… - Ne haragudj!
Az a lámpa megőrjít. Nem hagyja abba a villódzást.
- Elvonja a figyelmemet. - Lényegtelen.
- Nem veszik észre. - Tuti?
- Tuti. - Ideje kezdeni.
- Most? - Igen.
- Jó. - Minden szuper lesz.
- Menjünk! - Oké.
Sosem olvastam fel ilyen sok embernek. A könyvem elég intim.
Igen.
Szívás. Bár olyat vettél volna fel, hogy megtervezze a felolvasást, aki jól ismer!
Mégis mit hittél?
Mindenre gondoltam.
- Hogy? - Bízz bennem!
Csöndet kérnék!
- Jó estét kívánok! - Lola, elég!
És köszönjük, hogy eljöttek az Imposztor eme egyedülálló felolvasására.
A kiadók gyakran veregetik a vállukat,
ha felfedeznek egy új írót, aki aztán sikeressé válik.
De itt nem ez volt a helyzet.
Az a valaki, aki mindent kockára tett a regényéért, az Valeria.
Mi csak később jöttünk.
A mi érdemünk csupán az, hogy kinyomtattuk.
Így hát, Valeria, nagyon köszönöm, hogy először magadban bíztál,
és bennünk másodszor.
Valeria Férriz.
Én nem…
Nem igazán szeretek beszélni magamról, holott kiadtam egy könyvet az életemről.
Szóval csak szeretném megköszönni mindannyiótoknak, hogy elviseltek,
hogy támogattok,
és mindenekelőtt, hogy szerettek.
Köszönöm!
Valeria kétféleképpen szokta kifejezni magát.
Írással és a barátainak küldött, soha véget nem érő hangüzenetekkel. Ám…
a nyilvános beszéd nehezére esik.
Ezért ma este páran, akik a legjobban ismerik,
kölcsönadják neki a hangjukat.
„Carmennek nem kellett sok idő.
Amikor kinyitottam az ajtót, Borjával boldogan csacsogtak
és nevetgéltek.
Szuperül mutattak együtt.
Egyáltalán nem lepett meg Borja kinézete.
Pontosan így képzeltem el, a Bogart-kalapot leszámítva.
Egészen normális pasinak tűnt.”
„Lola megragadott egy koviubis üveget, és ivott egy kortyot a levéből.
Csoda, hogy nem hánytam el magam.
Büfögött egyet, megtörölte a száját a kézfejével, és folytatta a csevejt.”
„Nereával évek óta barátok voltunk.
A könyvtárban találkoztunk.
Egy különös véletlen elválaszthatatlanná tett két embert,
akikben semmi közös nem volt.
Olyanok voltunk, mint az ég és föld, mégis ott voltunk,
szétválaszthatatlanul összenőve.”
Gratulálunk!
Születése óta először hagytam egyedül.
- Folyton csak a képeit nézegetem. - Látom.
Olyan anyuka lett belőlem, akiket folyton kritizáltam.
Első alkalommal ez természetes.
Gondolom.
Az elején, hát,
bűntudatot érzel, de utána élvezni kezded, hogy egyedül csinálsz dolgokat.
Remélem, mert…
amikor róla beszélek,
a melltartóbetéteim átáznak.
Nem bánod?
Nem.
Igazából mindenki jár szülésfelkészítőre, de a bűntudatkezelést nem oktatják.
Van néhány csodálatos része az anyaságnak, ez természetes, de vannak árnyoldalai is.
Az egyikük a láthatatlanság.
Amikor elviszed őt a parkba, mindenki folyton „Mar anyukájaként” szólít majd,
de ne felejtsd el, hogy attól te még mindig Rebeca vagy!
Az vagyok.
Ha nem vagy láthatatlan, a lányod sem lesz az.
Jó, hogy ezt anyukád megtanította.
Igen, jó.
- Azt hiszem, jó. - Nem.
- Nem?
Beindul a tejem, ha elérzékenyülök. Hol tudok fejni?
Ott bent.
- Köszi. - Nincs mit.
Szia!
Eljöttél.
Igen, de kicsit késtem. Kihagytam a felolvasást, bocsi!
- Nem baj. Jól sikerült. - Kösz, hogy meghívtál!
És Lucíát is.
- Örülök, hogy jól vagy. - Én is, hogy te is.
Apám, elképesztő, mire vagy képes.
Sajnálom, nem voltam ott, amikor kellett volna. Veled akartam lenni,
csak nem tudtam, hogy mondjam el.
- Jó, de most… - Igen.
Igen, tudom, most már késő, de…
el kellett mondanom.
Köszönöm.
Téged keres.
Megkeresem Olgát.
- Jó, akkor én… - Oké.
- Majd tali! - Rendben.
Túl bohém hippi ő teneked.
- Miriam! - Rég találkoztunk, szívem!
Micsoda meglepetés!
Honnan van ilyen jó ízlése egy hozzád hasonló sznob ügyvédnek?
- Kiderült, szervező lelkem van. - Akkor jegyzetelj!
Egy pincérrel kevesebb lett. Épp a barátnőddel kefél.
És öt perc múlva még több vécépapírra lesz szükség.
Rengeteg a gyenge hólyagú ember ezen a bulin.
Te mivel foglalkozol?
Részmunkaidőben adminisztrátor, teljes munkaidőben találékony vagyok.
- Van most munkád? - Igazából nincs.
Hány hozzám hasonló lányt látsz irodában dolgozni? De semmi baj.
- Visszajövök. - Persze, intézkedj!
Ne menj vissza a mosdóba! Tedd le az óvszert!
Te meg miről beszélsz?
- Berúgtál. - Nem.
A felolvasás tökéletes volt. Mi lenne nélkületek?
- Uncsi könyvet írnál. - A te napod volt. És tökéletes.
Az, de nincs itt mindenki.
Hívd fel Víctort, hogy tisztázd vele!
Víctort?
Jobb, ha tudod, hogy eljön vagy sem.
- Víctor nincs meghívva. - Nincs.
Akkor kit kerestél?
- Én? - Igen.
Nézd!
Mindjárt jövök.
Elnézést!
Ezt elveszem.
- A kefélés várhat. - Igen.
Menjünk!
Halihó!
Azt hittem, elmentél.
El is mentem.
De aztán visszajöttem. Egy ideje már ezt csinálom.
Kösz, hogy próbálkozol.
Nem számítottam meghívásra az utolsó beszélgetésünk után.
Heves volt, ugye?
Amit neked mondtam, őszintén…
Tudom, fájdalmas lehetett elolvasni.
És sajnálom!
Jobb, ha beletörődök. Úgy hallottam, hogy bestseller lesz.
- Nem hallok semmit. - Csönd, kiszúrnak minket!
- Mi csak… - Nem tudtuk, hogy itt vagytok.
- Sziasztok! - Csak levegőztünk.
- Visszamegyünk. - Csaó!
Őszintén, nagyon sajnálom, amit neked mondtam.
Másféle búcsút érdemeltünk.
Most még inkább.
Elmegyek Madridból.
- Hogy? - Adódott egy projekt külföldön, és…
Nos, az életem itt nem éppen…
Nem jössz fel?
Láttam a szüleidet és a nővéredet, szóval inkább nem.
Akkor ez a búcsú ideje.
Szervusz, Val!
Szervusz, Adri!
Adri!
Köszönöm azt a sok évet!
Nos…
csodás volt együtt megtapasztalni, nem?
De.
Vigyázz magadra!
Te is.
- Szia! - Szia!
Itt az idő a desszertnek.
És valakivel csináltassa meg a lámpát!
Köszönöm!
- Nerea! - Igen?
Gratulálok! Amikor Val elmondta, hogy valakinek a lakásán lesz a felolvasás,
nem erre számítottam.
Mire számítottál?
Egy szülinapi bulihoz hasonlóra,
de bűvész helyett erotikusregény-kivonatokkal.
Jövő héten lesz egy esemény,
amin bemutatjuk Bruno Aguilart, a kiadó új szerzőjét.
Tessék, hogy végezhess egy kis kutatást.
Azt akarod, hogy én…?
Ha a maihoz hasonlóan sikerül, az összes rendezvényünkön alkalmazunk.
Köszönöm.
Csodálatos lányt neveltek fel.
Köszönjük.
Nehéz találni valakit ebből a generációból,
aki ilyen nyíltan beszél a szexről, és a női örömökre koncentrál.
Igen.
Van egy perced?
- Hát… - Igen.
Igen, van neki.
- Elnézést! - Valeriára!
Csirió!
- Valeriára! - Csirió!
Tudják, melyik a kedvenc részem?
A vaginakényeztetés a kilencedik fejezetben.
- Félreértetted. - Én?
- Igen. - Nem akarsz többé velem lakni.
- Ha erről van szó, áruld el! - Carmen!
Meg fogok sértődni? Hát persze. De túlteszem magam rajta?
Igen! Tudom, hogy igen. Nem érdekel, hogy tetszik vagy sem.
- Carmen! - Mi az?
Meg akartam kérni a kezed.
Tessék?
Nem anyámmal voltam. Gyűrűt mentem venni.
És a gyűrű ott volt a táskámban.
Füstbe ment a tervem. Otthon akartam, gyertyákkal.
- Ahogy ilyenkor szokás. - Igen.
Én így képzeltem el, nem pedig így!
Igen!
- Mi „igen”? - Igen.
Igen.
Igent mondok.
- Igen? - Persze hogy hozzád megyek.
- Várj csak! - Mi az?
Csináljuk rendesen!
Rendben.
Nem, ez erre való.
Hozzám jössz feleségül?
Igen.
Persze hogy hozzád!
- Jó szórakozást! - Köszi!
- Szia, szívem! - Szia, apu!
- Gratulálok! - Köszönöm!
- Heti egyszer. - Jó, hívni foglak.
- Gyönyörű! - Szia!
Valeria, indulok.
- Köszönöm! - Gratulálok!
- Teljes siker volt. - Igen.
És ha szeretnéd,
megismételhetjük.
Nem akartam semmit mondani,
de azt akarjuk, kezdd el az Imposztor folytatását.
- Holnap beszélünk a szerződésről. - Jó.
Ne változz meg, Val!
Ígéretes jövő áll előtted íróként.
Komolyan?
„Ígéretes jövő áll előttem íróként.”
- Mi történt? - Mi ezt már tudtuk.
- Azt akarják, írjam meg a folytatást. - Egek!
Pohárköszöntő!
- Valeriára! - Valeriára!
Köszönöm.
És az új irodámra!
- Mi? - Tessék?
Nem lógok többet nálatok. Béreltem egy coworking helyet.
- Hogy? - Ez az, csajszi!
- Igen! - Gratulálok!
Gratulálok!
Egy pillanat!
Hűha, jó sok mindent kell megünnepelnünk!
A következő pohárköszöntőt…
erre mondjuk!
- Na ne! - Nem.
- De! - Nem. Téged eljegyeztek?
- Igen. - Eljegyeztek!
- Eljegyeztek? - Igen, el.
- Carmen! - Tudom.
Édes istenem!
Gyere ide!
Istenem! Még egy házas barátnő.
Kezdünk nagyon megöregedni.
Így éreztem, amikor rájöttem, hogy a Titanic több mint 20 éves.
- Nem is annyi. - De, 1997-es.
De miért nem Borjával ünnepelsz?
Az egész életet Borjával ünnepelhetem.
De az első regényed sikere csak egyszeri alkalom, nem igaz?
Carmenre!
Rátok! Annyira szeretlek titeket!
- Én is. - Én is.
- Gyertek ide!
Eljegyeztek!
Utállak titeket.
Istenem!
- Szóval… - Ez komoly? Most hagyja abba?
Ez hihetetlen.
- Erre inni kell. - Rád és a kényszereidre!
Gyerünk, ünnepeljünk!
Vonatozzunk!
Esküvői vonatozás!
Néha nehéz elbúcsúzni az imádott sztorinktól.
Az az üresség, amit egy könyv végén érzünk,
vagy amikor a film stáblistája lepereg.
Az a bosszantó űr, amit egy sorozat hagy maga után az évad végén.
BÉCS - JEGYFOGLALÁS
Azért, mert nem csak egy fejezet végére érünk.
Elbúcsúzunk egy részünktől, ami távozott, ami tovaszállt,
ami megváltozott.
És ez az érzés, még ha nem is így akartuk,
még ha is nem vettük észre,
egy új fejezet kezdetét jelenti.
ELSŐ FEJEZET
A feliratot fordította: Varga Balázs