‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫- כעבור חודש -‬
‫- "מתחזה", התופעה הספרותית החדשה -‬
‫- חברות לנצח - תראו מה ראיתי עכשיו -‬
‫הכול מוכן. נשאר רק לעבוד על הכרזות.‬
‫אל תדאגי, הכול בסדר.‬
‫כן, הצעת המחיר זהה.‬
‫- על פי ספריה של אליסבט בנאוונט -‬
‫"להיט לא צפוי."‬
‫- 2.7. הבהוב -‬
‫"הקול של דור המילניום."‬
‫"הספר שכולם מדברים עליו."‬
‫תראי את המכירות.‬ ‫-תביאי.‬
‫כמעט חצי מיליון עותקים נמכרו.‬
‫חצי מיליון? אבל זה…‬
‫רב-מכר, ולריה.‬
‫עלינו לנצל את זה.‬
‫מה דעתך להקריא את "מתחזה"‬ ‫בחנות ספרים גדולה?‬
‫עם תקשורת. נוכל להפוך את זה לאירוע גדול.‬
‫לא.‬ ‫-למה לא?‬
‫אולי עדיפה הקראה אינטימית, משהו קטן.‬
‫בסדר, נשמע לי טוב.‬
‫זה הספר שלך, את מחליטה.‬ ‫-יש לי מישהי מושלמת שתארגן את זה.‬
‫נהדר.‬
‫את צריכה עוד משהו?‬
‫רק אם יש לך יד חדשה.‬
‫יהיה לך קשה בשבוע הספר.‬
‫סוף סוף!‬
‫החתימה שלי התחילה להיראות כמו של רופא.‬
‫עליי ללכת. אשלח שליח עבורם.‬ ‫שייקחו גם אלה שעבור אחותך?‬
‫לא, אני רוצה לתת לה אותם בעצמי.‬
‫הם לא כל כך כבדים.‬
‫לעזאזל!‬
‫ויקטור.‬
‫הקול של דור המילניום.‬
‫מזל טוב.‬
‫תודה.‬
‫- אני מת להפשיט אותך מהשכבות שלך -‬
‫מה שלומך?‬ ‫-טוב.‬
‫ואתה?‬
‫גם טוב.‬
‫מה דעתך שנשתה משהו ונתעדכן?‬
‫לא ראיתי אותך מאז, את יודעת...‬
‫לא יודעת, ויקטור.‬
‫עלינו לחגוג שנתקלנו זה בזו.‬
‫אז למה הפסקת לשתות תה?‬
‫רק אחרי 12:00.‬
‫יותר מדי תה הפך אותי למתוחה,‬ ‫ואני צריכה להתרכז כדי שאוכל לכתוב.‬
‫כמובן.‬ ‫-כן.‬
‫קראת אותו?‬
‫לא.‬
‫ניסיתי, אבל זה העלה יותר מדי זיכרונות.‬
‫אני חייבת ללכת.‬ ‫-אבל רק קיבלנו את המשקאות.‬
‫סליחה. העניין הוא ש...‬
‫ויקטור, אנחנו יודעים יקרה.‬
‫אני יודעת מה עלול לקרות אם לא אעזוב עכשיו.‬
‫זה יהיה כל כך נורא?‬
‫אני צריכה ללכת. כן.‬ ‫-ול.‬
‫תני לי לעזור לך.‬ ‫-לא.‬
‫אני יכולה לבד.‬
‫סליחה.‬
‫תודה על תה הצמחים.‬
‫זה הולך לכאן, וזה...‬
‫מותק.‬
‫אתה ער?‬ ‫-מה קורה?‬
‫כלום.‬
‫אז תראה,‬
‫חשבתי שנוכל לעשות משהו מיוחד היום.‬
‫כדי לחגוג את החודש הראשון שלנו בדירה יחד.‬
‫איך?‬ ‫-נוכל להישאר בבית.‬
‫להזמין אוכל, לעשות אמבטיה חמה.‬
‫לצפות בסרט יחד במיטה.‬ ‫-זה מה שאנחנו עושים כל יום.‬
‫כן, מותק, אני יודעת, אבל...‬
‫כשאני צופה בעונה החדשה של רופול‬ ‫בפעם השלישית‬
‫ואתה מזיל ריר על הכרית,‬ ‫זה לא ממש רומנטי לדעתי.‬
‫כן.‬
‫העניין הוא שיש לי תוכניות היום.‬
‫כן?‬ ‫-עם אימא שלי.‬
‫עם אימא שלך?‬ ‫-כן.‬
‫עם אימא שלי.‬ ‫-לעשות מה?‬
‫אני עוזר לה בכמה סידורים.‬ ‫-אילו סידורים?‬
‫סידורים…‬
‫סידורים של אימא.‬
‫כן.‬
‫אבל אפשר לעשות את זה ביום אחר.‬
‫יש לנו הרבה ימים לפנינו.‬ ‫-נכון.‬
‫אני אתקשר לבנות ואבדוק מה הן עושות.‬
‫כן, את יכולה לעשות איתן את כל הדברים האלה.‬
‫היי, אני הולך.‬ ‫-אבל...‬
‫את מתכוונת לשים את כל זה כאן?‬
‫כן, למה?‬
‫הסלון נראה די מבולגן.‬
‫אבל לא משנה...‬
‫להתראות.‬
‫מה את רוצה?‬ ‫-אני? כלום.‬
‫את לא רוצה שאעבוד כאן יותר.‬ ‫-מה?‬
‫לא.‬
‫אם את מעיפה אותי, אני מבינה.‬
‫אני עוברת מבית לבית וגונבת ויי-פיי...‬ ‫-בשבילך.‬
‫כתבת לי הקדשה?‬
‫"לנריאה, מודל האומץ שלי.‬
‫תודה שלימדת אותי איך למצוא את דרכי.‬
‫תודה שארגנת את ערב ההקראה שלי‬
‫ושהסכמת מיד".‬
‫אין מצב.‬
‫שלום?‬
‫פורי?‬
‫לא, חשבתי שהוא יצא לעשות סידורים איתך.‬
‫אני לא יודעת, סידורים של אימא.‬
‫לא. כנראה התבלבלתי ביום.‬
‫כן, כמובן, אגיד לו...‬
‫ביי.‬
‫אני לא יכולה לשכור חברה.‬ ‫זו חייבת להיות את.‬
‫את החברה הכי טובה שלי.‬ ‫לא תסלחי לי אם זה ייכשל.‬
‫מה כבר יכול להשתבש?‬
‫אני רוצה משהו פשוט וקטן.‬
‫תודה לאל שהגעת. הבטן שלי מקרקרת.‬
‫נהדר...‬ ‫-שום דבר שאת עושה לא יכול להשתבש.‬
‫אני רק רוצה משהו...‬
‫את לא יכולה לדחות עבודה.‬
‫אין לך איזה קוד שמאלץ אותך להסכים?‬
‫אני מפיקת אירועים, לא רופאה.‬ ‫-למה את לא מוכנה?‬
‫זאת הזדמנות נהדרת. תגידי לה.‬
‫כרמן!‬
‫נריאה, תעזרי לה.‬ ‫-לא.‬
‫כן.‬ ‫-לא.‬
‫נו, בבקשה.‬
‫מה יקרה אם נריב על הארגון?‬ ‫אני לא רוצה לערבב עסקים וחברים.‬
‫אם לא תעשי את זה,‬ ‫אגיד לצ'וס לבטל את ההקראה.‬
‫אל תגידי את זה. זה ספרך הראשון.‬
‫ול שותה שיבולת שועל בצהריים‬ ‫כי זה מתוק יותר.‬
‫רואה? אף אחד לא מכיר אותי יותר טוב ממך.‬
‫כן, את הולכת לעשות את זה.‬
‫את תעשי.‬ ‫-לא אמרתי את זה.‬
‫שמעת אותי אומרת "כן"?‬ ‫-לא, אבל ראיתי את זה בעיניים שלך.‬
‫בעיניים שלי?‬
‫את תעשי את זה.‬ ‫-אמרתי "לא".‬
‫אולי תשתקו כבר שתיכן?‬
‫מה קרה?‬
‫החבר שלי משועמם ממני‬
‫וממציא תירוצים כדי לא לתכנן איתי תוכניות.‬
‫לעזאזל.‬
‫כרמן.‬
‫מה?‬ ‫-זה לא נכון.‬
‫זה כן.‬
‫זה נכון, לעזאזל.‬
‫למה?‬
‫דני, אני כמעט שם.‬
‫באתי הכי מהר שיכולתי. נסה אתה לרוץ בעקבים.‬
‫סליחה.‬
‫חיכיתי מחוץ לדלת שלך 20 דקות.‬ ‫-סליחה.‬
‫זה הכי מוקדם שיכולתי.‬
‫אתה נראה חתיך, טרול.‬
‫אני באמת חתיך.‬
‫לא הספקתי לקחת תוכנייה.‬
‫עדיף.‬ ‫-למה?‬
‫הישארי.‬
‫תעשי את זה בשבילי.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫ויקטור אנדרדס?‬ ‫-כן.‬
‫זה בשבילך. תחתום כאן, בבקשה.‬
‫תודה.‬
‫לא יכולת להכיר אותי‬ ‫כי עדיין לא הכרתי את עצמי.‬
‫אבל עכשיו אני מכירה. אני מאחלת לך כל טוב.‬
‫ולריה.‬
‫אני הולך לברך אותה. את באה?‬
‫נשארתי לקונצרט, זה מספיק.‬
‫לפחות תגלגלי אותי.‬
‫ניסיון יפה, אבל אני לא נופלת בפח.‬ ‫הרצפה שטוחה לגמרי.‬
‫אני אגיד שלום בשמך.‬ ‫-לא.‬
‫בסדר, בטח.‬
‫טוב, תקשיבו. יש לי משהו בשבילכן.‬
‫מה?‬ ‫-אני מקווה שתאהבו.‬
‫מה זה?‬
‫לוחות ציפייה!‬ ‫-אני אוהבת אותם.‬
‫זה מזכיר לי את הילדות.‬ ‫-מאוד חגיגי.‬
‫תמיד חשבתי שהלוחות האלה די מטופשים.‬
‫באמת? הם עם שוקולד, אבל אם את לא רוצה...‬ ‫-תביאי.‬
‫אבל לדעתי הם עדיין מטופשים.‬
‫בטח.‬ ‫-את הגרינץ' המתולתלת.‬
‫לולה, הלכת לקונצרט?‬
‫לא. טוב, כן.‬
‫כן.‬
‫הוא היה של... אימא שלי.‬
‫תראו.‬
‫הלכתי כי אחי עבד עליי.‬
‫אבל נשארת?‬
‫כן, נשארתי.‬
‫נשארתי כי אני מרגישה טוב יותר‬ ‫אחרי שנפרדתי מסרחיו.‬
‫ואני מרגישה שיש לי כוח להתמודד עם כל זה.‬
‫וזהו זה.‬
‫כן, אבל זה שאת רוצה לדבר איתה זה צעד גדול.‬
‫לא אמרתי שאני רוצה לדבר איתה.‬
‫אבל את חושבת על זה.‬
‫די. בואו נשתה קצת יין,‬
‫כולנו.‬
‫כן, עוד יין. אני רוצה יין.‬ ‫-בקושי נשאר.‬
‫הוא ממש טוב.‬
‫תראו, כוכב. הם טעימים.‬
‫כרמן, את בסדר?‬
‫מה?‬
‫לא דיברת עם בורחה, נכון?‬
‫אני לא יודעת איך.‬
‫תראי, פשוט תדברי איתו ותגידי‬ ‫שכדי שהמגורים יחד יעבדו,‬
‫עליכם ללמוד‬ ‫איך להביע את הצרכים שלכם בלי לשקר.‬
‫שלום.‬
‫ול, זו את?‬
‫זה אפקט "הסופרת המצליחה".‬ ‫אני נשמעת כאילו אני יודעת על מה אני מדברת.‬
‫ויקטור צדק כשהוא אמר שהשתנית.‬
‫פגשת את ויקטור?‬
‫למה לא סיפרת לנו?‬ ‫-זה לא עניין גדול.‬
‫לא ראית אותו מזמן.‬ ‫-גם אני לא ואני ידידה שלו.‬
‫זה היה קצר. נתקלנו זה בזה ו…‬
‫מה הוא אמר?‬
‫טוב, הוא אמר שנראית שונה,‬
‫בצורה טובה.‬
‫שהמפגש היה מנומס ודיפלומטי.‬
‫אבל לדעתי הוא עוד יאונן על זה.‬
‫לולה!‬ ‫-מה?‬
‫מה עשית כשחזרת הביתה?‬
‫אבל...‬ ‫-לא, אני לא רוצה לדעת.‬
‫מה אמרתי לכן?‬
‫אפשר לקבל ממישהי את יום 15?‬ ‫יש שם פרלין שאני אוהבת.‬
‫אכלתי את שלי.‬ ‫-היי.‬
‫תני לה את שלך.‬ ‫-בבקשה.‬
‫יום 18?‬
‫עוד יש לך אותו?‬
‫את חושבת על ויקטור, נכון?‬
‫הנשיקה הראשונה שלנו הייתה בחדר הזה.‬
‫דברים נוראים יותר קרו שם.‬
‫גם ישנתי כאן, איתך, בלילה שנפרדתי מאדריאן.‬
‫כן.‬
‫עשיתי אהבה עם בורחה בפעם הראשונה‬ ‫בשירותים שלך.‬
‫זה נכון.‬ ‫-כן.‬
‫עשיתי את זה עם אולגה על מכונת הכביסה.‬
‫מה?‬ ‫-סליחה?‬
‫כשהתוף מסתובב? ככה...‬
‫מהיר יותר לספר לכן איפה לא הזדיינתי.‬
‫זה בטוח.‬ ‫-היי, אתן יודעות מה?‬
‫אני צריכה לקבל תמלוגים.‬ ‫-למה?‬
‫חצי מהספר שלך מתרחש בדירה הזאת.‬
‫נכון.‬
‫רגע. למה שלא נעשה את ההקראה כאן?‬
‫מה?‬ ‫-כן.‬
‫לולה צודקת. חצי מהספר מתרחש כאן.‬
‫את מרשה לי?‬ ‫-כמובן.‬
‫אנחנו יכולות?‬
‫כלומר, אפשר,‬
‫אבל מוזר להקריא בדירה.‬
‫אני אוהבת את זה. זה אינטימי ושונה.‬
‫כן, בדיוק.‬
‫אחשוב על זה.‬
‫לא אמרתי כן.‬
‫שמעתן...‬ ‫-סוג של.‬
‫שמעתן אותי אומרת כן?‬ ‫-קדימה, תפסיקו.‬
‫בואו נצא לשתות.‬ ‫-בסדר.‬
‫הפה שלי יבש לגמרי.‬ ‫-אני לוקחת את הלוח שלי.‬
‫אני צריכה שתעשי לי טובה.‬
‫אני רוצה להזמין מישהו מיוחד מאוד.‬
‫שלום!‬ ‫-שלום.‬
‫הבריף לקח לי שלוש שעות.‬
‫אבל סיימתי עכשיו.‬
‫תקבלי את הדוח על הבוקר.‬ ‫-נהדר.‬
‫על הבוקר יכול גם להיות ב-11:00.‬
‫נפלא, בורחה.‬
‫מה קרה?‬
‫אני יודעת על אימא שלך.‬
‫מה קרה לה?‬ ‫-היא התקשרה.‬
‫אלייך?‬ ‫-אני יודעת שלא נפגשתם.‬
‫מתי?‬ ‫-אתמול, בורחה.‬
‫אתמול.‬
‫ממתי שתיכן חברות?‬
‫אם רצית להיות לבד, יכולת להגיד.‬
‫אני לא צריך לספק הסברים לאן אני הולך.‬
‫אז אין צורך לשקר לי, נכון?‬
‫לא שיקרתי.‬ ‫-לא?‬
‫לא.‬ ‫-אני חושבת שכן.‬
‫לא.‬ ‫-לא?‬
‫אני יכול להסביר, בסדר?‬
‫אחר הצהריים, אני פשוט הלכתי ל...‬
‫את מתכוונת לעבור לי על הדברים עכשיו גם?‬
‫על מה אתה מדבר?‬ ‫הדלפק מלוכלך והתיק שלך עמד להתלכלך.‬
‫לעזאזל עם זה.‬
‫את רוצה לנגן?‬
‫לא.‬
‫באתי רק להגיד לך‬
‫שהקונצרט שלך היה מעולה.‬
‫שמחתי לראות אותך.‬
‫מה חשבת?‬
‫זה היה מוזר.‬
‫כשהתחלת לנגן,‬
‫הפסקתי לראות את אימא שלי ו...‬
‫ראיתי אמנית.‬
‫אפשר לראות יותר מדבר אחד.‬ ‫אימא, אמנית, אקסית.‬
‫אישה שמחה, מדוכאת.‬
‫אני שילוב של כולן.‬
‫לא התכוונתי לגרום לכם סבל.‬
‫אבל אני מסרבת להרגיש אשמה‬
‫על כך שרציתי להיות יותר מדבר אחד.‬
‫עליי ללכת.‬
‫יש לי זמן לפני הקונצרט. בואי נשתה משהו.‬
‫אני לא יכולה.‬
‫רק רציתי להגיד לך את זה.‬
‫לולה.‬
‫אם אי פעם תרצי להגיד לי משהו אחר, אני פה.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫הגמדה סוף סוף סיימה משהו שהיא התחילה.‬
‫אנחנו כל כך גאים.‬
‫את נראית נפלא.‬
‫היי, מתוקה.‬ ‫-שלום, אבא.‬
‫אז המקום הזה שאנחנו הולכים אליו...‬
‫יקריאו שם את הספר שלך?‬
‫זה בעיקרון מה שעושים בהקראה.‬
‫כן, אבל...‬
‫את כולו?‬ ‫-לא.‬
‫זה ייקח שעות.‬
‫בטוח שברצונכם לבוא?‬
‫כן.‬ ‫-כן, כמובן.‬
‫כן.‬ ‫-כן, כמובן שהם רוצים.‬
‫כמובן.‬ ‫-בואו נזוז.‬
‫תרדו במעלית. אנחנו לא ניכנס כולנו.‬ ‫-בסדר, נרד קודם.‬
‫נהדר. נפלא.‬
‫הם ממש שמחים בשבילך, כן?‬
‫אבל כשהם קראו את הספר שלך,‬ ‫הם לא ציפו שהוא יהיה כל כך מפורט.‬
‫כל כך מפורט.‬
‫בסדר.‬ ‫-תני להם הזדמנות.‬
‫אז את מוכנה?‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫קדימה.‬ ‫-כן. רק רגע.‬
‫המעיל שלי, המפתחות שלי. קדימה.‬
‫היי! מה שלומך?‬
‫לכי על זה.‬ ‫-את תהיי נהדרת.‬
‫ולריה.‬ ‫-שלום.‬
‫האישה מאחוריי‬ ‫זו נשיאת חברת הבת שלנו במקסיקו.‬
‫תראי לה כמה את נחמדה.‬
‫שלום.‬ ‫-גוודלופה ברנדלה.‬
‫ולריה פריס.‬
‫רוצה?‬ ‫-לא.‬
‫אני לא רעבה, תודה.‬
‫תראו אותה.‬
‫מסכנה, היא תוהה איפה ויקטור מסתתר.‬
‫הוא יבוא?‬ ‫-אין לי מושג.‬
‫הוא מתנהג כל כך מוזר לאחרונה.‬ ‫כלום לא יפתיע אותי.‬
‫זה דורש הרמת כוסית.‬
‫אני הולכת להביא אוכל.‬ ‫-חשבתי שאת לא רעבה.‬
‫כרמן...‬ ‫-אני הולכת לדבר עם ההורים של ול.‬
‫קח את זה, אני לא...‬
‫אתה מקסימיליאנו?‬
‫- ויקטור -‬
‫כמה שאתה ביישן...‬ ‫אני אוהבת ביישנים. אני לא נושכת.‬
‫ואז היא הגיעה ו...‬ ‫-סליחה.‬
‫הנורה הזאת משגעת אותי.‬ ‫היא לא מפסיקה להבהב.‬
‫היא מסיחה את דעתי.‬ ‫-זה לא משנה.‬
‫אף אחד לא ישים לב.‬ ‫-בטוחה?‬
‫אני בטוחה.‬ ‫-הגיע הזמן להתחיל.‬
‫עכשיו?‬ ‫-כן.‬
‫כן.‬ ‫-זה הולך מצוין.‬
‫קדימה.‬ ‫-בסדר.‬
‫מעולם לא קראתי מול כל כך הרבה אנשים.‬ ‫הספר די אינטימי.‬
‫כן.‬
‫זה מבאס.‬
‫לו רק שכרת מישהי שמכירה אותך היטב‬ ‫להפיק את ההקראה.‬
‫למה ציפית?‬
‫חשבתי על הכול.‬
‫מה?‬ ‫-תסמכי עליי.‬
‫שקט, בבקשה.‬
‫ערב טוב לכולם...‬ ‫-לולה, די.‬
‫ותודה רבה שבאתם‬ ‫להקראה מיוחדת זו של "מתחזה".‬
‫מוציאים לאור לרוב טופחים לעצמם על השכם‬
‫על גילוי של סופר חדש שמצליח.‬
‫אבל זה לא המקרה כאן.‬
‫מי שסיכנה הכול בשביל הספר שלה זו ולריה.‬
‫אנחנו הצטרפנו אחר כך.‬
‫כל מה שעשינו זה להדפיס אותו.‬
‫אז, ולריה, תודה רבה שסמכת על עצמך קודם‬
‫ועלינו אחר כך.‬
‫ולריה פריס.‬
‫אני לא…‬
‫אני לא אוהבת לדבר על עצמי,‬
‫למרות שפרסמתי ספר על חיי.‬
‫אז אני רק רוצה להודות לכולכם...‬ ‫על שסבלתם אותי,‬
‫תמכתם בי,‬
‫ויותר מכול, על שאהבתם אותי.‬
‫תודה.‬
‫לוולריה יש שתי דרכים להביע את עצמה.‬
‫לכתוב,‬ ‫ולשלוח הודעות קוליות אינסופיות לחברות שלה.‬
‫אבל...‬
‫קשה לה לדבר מול קהל.‬
‫אז הלילה,‬ ‫כמה מהאנשים שמכירים אותה הכי טוב,‬
‫ישאילו לה את קולם.‬
‫"לכרמן לא לקח זמן רב.‬
‫כשפתחתי את הדלת,‬ ‫היא ובורחה דיברו בשמחה‬
‫וצחקו.‬
‫הם נראו נהדר ביחד.‬
‫לא הופתעתי כלל מהמראה של בורחה.‬
‫הוא היה בדיוק כמו שדמיינתי,‬ ‫רק בלי הכובע של בוגרט.‬
‫הוא נראה כמו בחור נורמלי למדי."‬
‫"לולה תפסה את צנצנת החמוצים‬
‫ולגמה ארוכות מהחומץ.‬
‫זה היה נס שלא הקאתי.‬
‫ואז היא גיהקה,‬
‫ניגבה את פיה בגב ידה והמשיכה לדבר."‬
‫"נריאה ואני היינו חברות כבר שנים.‬
‫נפגשנו בספרייה.‬
‫זה היה צירוף מקרים מוזר,‬
‫כזה שהפך שני אנשים בלי שום דבר במשותף‬ ‫לבלתי נפרדים לגמרי.‬
‫היינו הפכים מוחלטים, אך הנה אנחנו,‬
‫מחוברות זו לזו לנצח."‬
‫מזל טוב.‬
‫זה היום הראשון שעזבתי אותה מאז שהיא נולדה.‬
‫אני לא יכולה להפסיק להסתכל על התמונות שלה.‬ ‫-כן.‬
‫הפכתי לאחת האימהות‬ ‫שתמיד הייתה לי ביקורת עליהן.‬
‫טוב, זו הפעם הראשונה שלך.‬
‫אני מניחה.‬
‫בהתחלה,‬
‫את תרגישי אשמה. אבל אחר כך,‬
‫תתחילי ליהנות לעשות דברים לבד.‬
‫אני מקווה שכן כי...‬
‫כשאני מדברת עליה,‬
‫רפידות ההנקה שלי נרטבות.‬
‫אכפת לך?‬ ‫-לא.‬
‫העניין הוא...‬
‫שכולם לוקחים שיעורי לידה,‬ ‫אבל אף אחד לא מלמד אותך על האשמה.‬
‫יש חלקים באימהות שהם יפים, כמובן.‬
‫אבל יש לזה גם חסרונות.‬
‫אחד מהם הוא שאת נהיית שקופה.‬
‫כשאת לוקחת אותה לפארק,‬ ‫כולם יקראו לך "אימא של מאר", אבל...‬
‫אל תשכחי שאת עדיין רבקה.‬
‫זו אני.‬ ‫-אם את לא תהיי שקופה, גם הבת שלך לא תהיה.‬
‫את בת-מזל שאימך לימדה אותך את זה.‬
‫כן.‬
‫אני מניחה שכן.‬ ‫-לא.‬
‫לא.‬ ‫-לא?‬
‫החלב משפריץ כשאני נהיית רגשנית,‬ ‫איפה אני יכולה לשאוב?‬
‫שם בפנים.‬
‫תודה.‬ ‫-אין בעיה.‬
‫שלום.‬
‫היי.‬
‫באת.‬ ‫-כן, איחרתי קצת.‬
‫מצטערת שפספסתי את ההקראה.‬
‫אל תצטערי. זה הלך טוב.‬
‫תודה שהזמנת אותי.‬
‫ואת לוסיה.‬
‫אני שמחה שאת בסדר.‬ ‫-גם את.‬
‫מדהים מה שאת מסוגלת לעשות.‬
‫סליחה שלא הייתי שם כשהייתי צריכה.‬
‫רציתי להיות איתך,‬ ‫פשוט לא ידעתי איך לומר לך.‬
‫בסדר, אבל עכשיו...‬ ‫-כן.‬
‫כן, אני יודעת. כבר מאוחר מדי, אבל...‬
‫הייתי צריכה לספר לך.‬
‫תודה.‬
‫היא מחפשת אותך.‬
‫אביא את אולגה.‬
‫בסדר, אני הולכת.‬ ‫-כן.‬
‫להתראות.‬ ‫-כן.‬
‫היא יותר מדי בוהמית-היפית בשבילך.‬
‫מרים.‬ ‫-עבר כל כך הרבה זמן, מותק.‬
‫איזו הפתעה נעימה.‬
‫איך לעורכת דין סנובית כמוך יש כזה טעם טוב?‬
‫מתברר שיש לי נשמה של מפיקה.‬ ‫-טוב, תרשמי לפנייך.‬
‫חסר לך מלצר. הוא מזיין את חברה שלך.‬
‫ובעוד חמש דקות תצטרכי‬ ‫להשיג עוד נייר טואלט.‬
‫יש הרבה שלפוחיות קטנות במסיבה הזאת.‬
‫במה את עובדת?‬
‫טוב, אני עובדת באדמיניסטרציה במשרה חלקית‬ ‫ואני בעלת תושייה במשרה מלאה.‬
‫את עובדת?‬ ‫-בכנות, לא.‬
‫כמה בנות כמוני את רואה בעבודה משרדית?‬ ‫אבל זה בסדר.‬
‫אני כבר חוזרת.‬ ‫-כן, לכי תסדרי את זה.‬
‫רגע, אל תחזרי לשירותים.‬ ‫תניחי את הקונדומים.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫את שיכורה.‬ ‫-לא.‬
‫ההקראה הייתה מושלמת.‬ ‫מה הייתי עושה בלעדיכן?‬
‫כותבת ספר משעמם.‬ ‫-היום הוא היום שלך. עליו להיות מושלם.‬
‫נכון, אבל לא כולם כאן.‬
‫אולי תתקשרי לוויקטור כדי להבהיר הכול?‬
‫ויקטור?‬
‫עדיף שתדעי אם הוא בא או לא.‬
‫ויקטור לא הוזמן.‬ ‫-לא.‬
‫אז את מי חיפשת?‬
‫אני?‬ ‫-כן.‬
‫תראי.‬
‫מיד אחזור.‬
‫סליחה.‬
‫אני אקח את זה.‬
‫הזיון יכול לחכות.‬
‫כן.‬ ‫-קדימה.‬
‫את מי את מחפשת?‬
‫חשבתי שהלכת.‬
‫הלכתי.‬
‫אבל חזרתי. אני עושה את זה כבר כמה זמן.‬
‫תודה שניסית.‬
‫לא ציפיתי להזמנה אחרי השיחה האחרונה שלנו.‬
‫היא הייתה קשה.‬
‫מה שאמרתי לך, בכנות...‬
‫אני יודעת שבטח כאב לך לקרוא.‬
‫ואני מתנצלת.‬
‫עדיף שאקבל את זה. שמעתי שהוא יהיה רב מכר.‬
‫אני לא שומעת כלום.‬ ‫-שקט, הם ישמעו אותנו.‬
‫היינו...‬ ‫-לא ידענו שאתם כאן.‬
‫היי.‬ ‫-רק יצאנו לנשום אוויר צח.‬
‫אנחנו חוזרות פנימה.‬ ‫-להתראות.‬
‫בכנות,‬ ‫אני ממש מצטער על מה שאמרתי לך כשרבנו.‬
‫הגיעה לנו פרידה אחרת.‬
‫במיוחד עכשיו.‬
‫אני עוזב את מדריד.‬ ‫-מה?‬
‫קיבלתי פרויקט במקום אחר ו...‬
‫טוב, החיים שלי כאן לא בדיוק…‬
‫לא רוצה לעלות?‬
‫ראיתי את ההורים שלך ואת אחותך,‬ ‫אז אני מעדיף שלא...‬
‫אז כאן אנחנו נפרדים.‬
‫להתראות, ול.‬
‫להתראות, אדרי.‬
‫אדרי!‬
‫תודה על כל השנים האלה.‬
‫טוב, זה היה…‬
‫ללמוד יחד היה יפהפה, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫שמור על עצמך.‬
‫גם את.‬
‫ביי.‬ ‫-ביי.‬
‫הגיע הזמן לקינוח.‬
‫ותביאי מישהו שיתקן את הנורה. תודה.‬
‫נריאה.‬ ‫-כן?‬
‫מזל טוב.‬
‫כשוולריה אמרה לי‬ ‫שההקראה תהיה בדירה של מישהי,‬
‫לא ציפיתי לזה.‬
‫למה ציפית?‬
‫משהו כמו מסיבת יום הולדת,‬
‫אבל עם קמצוץ רומן ארוטי במקום קוסם.‬
‫בשבוע הבא אנחנו עורכים אירוע‬ ‫לכבוד ברונו אגילר,‬
‫הסופר החדש של ההוצאה.‬
‫הנה, כדי שתוכלי לעשות קצת מחקר.‬
‫את רוצה שאני…‬
‫אם תצליחי כמו שהצלחת היום,‬ ‫נשכור אותך לכל האירועים שלנו.‬
‫תודה.‬
‫גידלתם בת מדהימה.‬
‫תודה.‬
‫קשה למצוא מישהי מהדור הזה‬
‫שמדברת בכזו בחופשיות על סקס‬
‫ומתמקדת בהנאה הנשית.‬ ‫-כן.‬
‫יש לך רגע?‬
‫תראה...‬ ‫-כן.‬
‫כן, יש לה.‬
‫סליחה.‬ ‫-לחיי ולריה.‬
‫לחיים.‬
‫לחיי ולריה.‬ ‫-לחיים.‬
‫אתם יודעים מה החלק האהוב העליי?‬
‫המין האוראלי הנשי בפרק תשע.‬
‫את מבולבלת.‬ ‫-אני?‬
‫כן.‬ ‫-אתה לא רוצה לגור איתי יותר.‬
‫אם בזה מדובר, פשוט תגיד.‬ ‫-כרמן.‬
‫האם אני אפגע? כן, כמובן.‬ ‫אבל האם אתגבר על זה?‬
‫כן! אני יודעת שכן.‬ ‫לא אכפת לי אם זה ימצא חן בעיניך...‬
‫כרמן!‬ ‫-מה?‬
‫התכוונתי להציע לך להתחתן איתי.‬
‫מה?‬
‫לא הייתי עם אימי. הלכתי לקנות לך טבעת.‬
‫והטבעת הייתה בתיק שלי.‬
‫התוכנית שלי נכשלה.‬ ‫רציתי שנהיה לבד, בבית, עם נרות.‬
‫כמו שזה צריך להיות.‬ ‫-כן.‬
‫ככה דמיינתי את זה. לא ככה.‬
‫כן.‬
‫כן, מה?‬ ‫-כן.‬
‫כן.‬
‫אני אומרת כן.‬
‫כן?‬ ‫-ברור שאני רוצה להתחתן איתך.‬
‫חכי.‬ ‫-מה קרה?‬
‫נעשה כמו שצריך.‬
‫בסדר.‬
‫לא, זה הולך לכאן...‬
‫האם תתחתני איתי?‬
‫כן. ברור שכן.‬
‫תיהנו.‬ ‫-תודה.‬
‫ביי, מתוקה.‬ ‫-ביי, אבא.‬
‫מזל טוב.‬ ‫-תודה.‬
‫פעם בשבוע.‬ ‫-בסדר, אני אתקשר אלייך.‬
‫יפהפייה.‬ ‫-ביי.‬
‫ולריה, אני הולכת.‬
‫תודה.‬ ‫-ברכותיי.‬
‫זו הייתה הצלחה מסחררת.‬ ‫-כן.‬
‫ואם תרצי,‬
‫נוכל לעשות זאת שוב.‬
‫לא רציתי להגיד כלום, אבל...‬
‫אנחנו רוצים שתכתבי חלק שני ל"מתחזה" בהקדם.‬
‫נדבר על החוזים מחר.‬ ‫-נהדר.‬
‫אל תשתני, ולריה.‬
‫יש לך עתיד מבטיח מאוד כסופרת.‬
‫באמת?‬
‫יש לי "עתיד מבטיח" כסופרת!‬
‫מה קרה?‬ ‫-כבר ידענו את זה.‬
‫הם רוצים שאכתוב חלק שני.‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫בואו נרים כוסית!‬
‫לחיי ולריה!‬ ‫-לחיי ולריה!‬
‫תודה.‬
‫ולמשרד החדש שלי.‬
‫מה?‬ ‫-מה?‬
‫מספיק עם הפלישה לדירות שלכן.‬ ‫שכרתי חלל עבודה משותף.‬
‫מה?‬ ‫-כל הכבוד!‬
‫כן!‬ ‫-מזל טוב.‬
‫מזל טוב.‬
‫רגע.‬ ‫-וואו, באמת יש לנו הרבה מה לחגוג.‬
‫הרמת הכוסית הבאה היא ל...‬
‫זה!‬
‫אין מצב.‬ ‫-לא.‬
‫כן!‬ ‫-לא. את מתחתנת?‬
‫כן.‬ ‫-את מתחתנת!‬
‫את מתחתנת?‬ ‫-אני מתחתנת.‬
‫כרמן.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫בואו הנה!‬
‫אלוהים! עוד חברה נשואה.‬
‫אנחנו ממש מזדקנים.‬
‫ככה הרגשתי כשגיליתי‬ ‫שהסרט טיטניק יצא לפני 20 שנה.‬
‫לא, הוא לא.‬ ‫-כן. ב-1997.‬
‫למה את לא יוצאת לחגוג עם בורחה?‬
‫יש לי את כל חיי לחגוג עם בורחה.‬
‫ההצלחה של הרומן הראשון שלך‬ ‫קורה רק פעם אחת, נכון?‬
‫לחיי כרמן.‬
‫לחייכן. אני אוהבת אתכן מאוד.‬
‫גם אני.‬ ‫-גם אני.‬
‫גם אני.‬ ‫-בואו הנה.‬
‫את מתחתנת.‬
‫אני שונאת אתכן.‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫אז...‬ ‫-ברצינות? עכשיו היא מפסיקה?‬
‫לא ייאמן.‬
‫זו סיבה לחגוג.‬ ‫-את וה-OCD שלך.‬
‫קדימה, בואו נחגוג!‬
‫בואו נעשה רכבת.‬
‫רכבת חתונה!‬
‫לפעמים קשה להיפרד מסיפור שאנחנו אוהבים.‬
‫הריקנות הזאת שמרגישים בסוף של ספר,‬
‫או כשהקרדיטים של הסרט מופיעים.‬
‫החלל המציק שסדרה משאירה בסוף העונה.‬
‫- וינה - הזמן כרטיס -‬
‫זה בגלל שאנחנו לא מסיימים רק פרק אחד.‬
‫אנחנו נפרדים מחלק מאיתנו שעזב, שהסתלק,‬
‫שהשתנה.‬
‫וההרגשה הזאת, גם אם לא התכוונת שתקרה,‬
‫גם אם לא הבנת את זה,‬
‫מסמנת את תחילתו של פרק חדש.‬
‫- פרק 1 -‬
‫תרגום כתוביות: ניתאי גת‬