SERIÁL NETFLIX
PODVODNICE, ČÁST DRUHÁ, OD VALERIE FÉRRIZOVÉ
NÁDHERNÝ BYT NAPROTI MUZEU PRADO
…NÁŠ VZTAH POMALU UMŘEL.
ZORGANIZUJEME VAŠI AKCI
- Spojuju tečky. - To je pinďour!
Koukejte.
- Bože můj. - Mňam.
- Můžete počkat? - Počkej, já chci taky.
- Holky, no tak. - Vypadá to skvěle.
- Bože! - Páni.
- Koukejte. - Rozlomila se mi.
Tak schválně.
Dobrota!
- Osmička. - Vydrž.
Sedm a půl.
- Za mě taky osm. - Dík.
- Vážně? - Šest.
Je tam moc cibule.
Nebuď necibulář. Srážíš nám průměr.
Musíš si vybírat, když hledáš nejlepší omeletu.
- Ale… - Hele.
Koukni.
Podívej na ni.
Jak se na tebe dívá.
Šest a půl.
Super! Oficiálně zahajuji letošní omeletovou výzvu!
Co omeleta sjednotila, žádná cibule nerozdělí.
To bylo na mě?
Dívej se mi do očí, když si ťukáme.
NA MOTIVY ROMÁNŮ ELÍSABET BENAVENTOVÉ
- Vypadá to slibně. - Čtyři kousky, prosím.
Zvu vás. Na oslavu novýho bytu s Borjou.
- Už máte byt? - Skoro.
Dneska se jdeme podívat na první.
Co jich vidět víc, než se rozhodnete?
Nepotřebuju další omelety, abych poznala, že tahle je nejlepší.
To samé platí o bytech.
Kurva.
Do háje. Takhle to s tím bytem nedopadne, že jo?
A co ty, slečno „volná jako pták“?
- Vidělas Carlose? - Jo, v pondělí.
V úterý Miguela a ve čtvrtek Daniho.
V pátek Javiho a pak zase Daniho.
- Jak to děláš? - Od toho má ten červený adresář.
Nic vám neřeknu, protože mám vychování.
Ale tahle omeleta není to nejlepší, co jsem měla tenhle týden v puse.
Vždyť jíme.
Jasně, vy s Olgou jen vyšíváte.
Dlouho jsem ji neviděla.
Proč? Co se stalo?
Co jsem na volné noze, mám dost práce. Asi taky nemá čas. Nevolali jsme si.
Potřebuju další pivo, ať to zapiju.
Je vysušenější než já.
Začít psát nový román je těžký. Jsem z toho vystresovaná.
A ve stresu psát nedokážu.
- A pak mě stresuje, že nepíšu. - Chápeme.
- Jsem freelancer. Pomůžu ti. - To jsi teprve týden.
Umím si práci zorganizovat.
A máš to!
Potřebuješ si zajet rutinu. Mít pracovní dobu jako v kanceláři.
Nastav si budík, ať píšeš ve stejnou dobu.
- Ale před desátou. - No tak!
Na pročištění hlavy je super cvičení.
- Můžeme jít běhat. - Já a cvičení…
Pořád ještě mě bolí celý tělo po tý oběšenecký józe.
- Fakt? - Sestav si rozvrh.
- A za žádnou cenu nepiš v pyžamu. - Proč?
Když se hned nepřevlíkneš, zůstaneš v něm celý den.
Musíš se do toho opřít.
Jen omelety jsou dobrý napůl nedodělaný.
- Je suchá. - Další rundu!
Zlato, viděl jsi to?
Výhled na celý Madrid. Tamhle je Torrespaña.
- Vidíš? - Jo.
Ten výhled je neskutečný.
Je to velmi prostorný byt se spoustou denního světla.
- Okna směřují do ulice. - Stačí říct, že je prostorný.
Zas tak není. Na fotkách vypadal větší.
- Zlato! - To není pravda.
Viděls to? Jsou tu dvě umyvadla, ne jen jedno.
Vidíš?
A ty ptáčci!
- Je tu ústřední topení? - Ano.
Ne, pardon. Zemní plyn.
- Ten je děsně drahý. - No tak, zlato.
A kuchyně není schovaná ve skříni.
Je to velký byt, ale kdo to tu bude uklízet?
V každém pokoji je i telefonní přípojka
a v obýváku jsou tři.
To by bylo super, kdybychom žili v devadesátkách.
- Borjo. - Cena je pevně daná.
Plus dva nájmy na provizi a zálohu.
Dva nájmy? Máme vám zaplatit, že jste nám to tu ukázala?
To není byt pro nás.
Tak jo.
- Můžeme si promluvit? - Jasně.
Omluvíte nás na chvilku? Díky.
Když jsem ti ten byt ukazovala, líbil se ti.
- Ale chtějí vysokou zálohu. - Jo.
Co si dát pár dní na rozmyšlenou?
Za pár dní už bude pryč.
Najdeme jiný. Žádný problém.
Takový byt za tuhle cenu jen tak nenajdete.
Vidíš?
- Viděli jsme jen jeden. - Ten pravý poznáte.
Cítíte to.
Můžu s ní mluvit v soukromí?
Proč?
Aby sis mohl stěžovat? Na to nemám náladu.
Pardon, že jste s námi ztrácela čas. Jdu do práce. Pak to probereme.
Řekl jsem něco špatně?
Chcete vidět garáž?
Vy jste to…?
Konečně jsem měla všechno.
A všechno jsem ti dala.
Konečně jsi mě potřeboval.
A pak už jsi na mě ani nepomyslel.
- Ahoj. - Uklidíš to, prosím?
Kdopak to konečně přišel?
To není fér. Taky jsem ti volala.
Po tom, co mě celý dny ignoruješ.
Psala jsem ti, že mám spoustu práce.
A teď mám moc práce já.
- Počkej. Vysvětlím… - Připravte se, začínáme.
Dnes je na programu zátiší.
Malovat budeme akrylovými barvami
a začněte tužkou.
Pamatuješ, co jsem ti říkala minulý týden?
Taky jsem se podívala
a bylo mi jasné, co se stane.
Taky jsem na tom byla dobře.
Byla to jen představa.
Oprav si to topení. Je tu jak v Laponsku.
Jo, já vím.
Není kam spěchat. Proto žijeme ve Středomoří.
Dobře.
Jak to jde s tím druhým románem?
Špatně.
- Určitě to není tak zlý. - Je.
Ne, Lolo!
Ne.
Nečti to. Lolo!
- Já tě znám. Nedívej se! - „Podvodnice, část druhá.“
Název je na hovno. Snad bude začátek lepší.
Ty máš jen název?
Jo.
- Ale… - Říkala jsem, že mám blok.
Val, mohla jsi napsat odstavec, datum nebo cokoli.
Já ani nevím, o čem chci psát.
Chci, aby to bylo víc o mně než o lidech kolem.
Mluvilas s Víctorem?
- Od té hádky s Adriánem ne. - No tak.
Nevím proč, ale když jsem s ním…
Já nevím. Připadám si jak malá.
Ještě menší.
- Val. - Jo, je to moje vina.
Vždycky jsem věděla, co Adrián chce,
a co Víctor nechce, ale mezitím…
Necháš se chlapem vést a pořád si stěžuješ.
Musíš přijít na to, co chceš ty.
Já si nestěžuju.
Promluv si s Víctorem.
Mám vás oba ráda
a moc bych si přála, abyste byli spolu, ale…
Ty to tak možná necítíš.
Potřebuju čůrat.
Pojď dál.
Kvůli tobě jsem koupil čaj.
- Snad tě zahřeje. - Díky.
Mrzí mě, co se stalo s Adriánem.
Ale ještě víc mě mrzí, jak jsem se chovala k tobě.
To neřeš.
Za krátkou dobu jsi toho prožila dost. To je normální.
Proto jsem s tebou chtěla mluvit.
Bez ohledu na to, co mi řekl Adrián, jsem dost přemýšlela.
Já taky.
- Fakt? - Jo.
Jde o to,
že kdybych měla být upřímná, v tuhle chvíli bych potřebovala…
Klíče?
Od mého domu.
Pro tebe.
Řekni něco.
Jen jsem…
to nečekala.
Ještě nikdy jsem je nikomu nedal. Jsi první.
Ale nechtěl jsi…
Nevím, jestli ti dám všechno, co chceš.
Ale chci ti zkusit dát co nejvíc.
Tak co?
Přijímáš?
S tebou zní všechno líp.
Všechno ztichne, když se na mě podíváš.
S tebou zní všechno líp.
- Ne. - Ne.
S tebou zní všechno líp.
Co?
BYLA JSI VE SPÁNKU TAK KRÁSNÁ, ŽE JSEM TĚ NECHTĚL BUDIT.
P.S. JSI SKUTEČNÁ?
Holky! Kdo si dá snídani u Víctora?
- Nevylej to. - Neboj.
Mám problém.
- Vezmu to. - Dej mi to.
Je to horký.
- Pojďte. - Pozor.
- Tu máš. - Co je?
- Je zima, co? - Ahoj.
- Pojďte dál. - Tady je ale teplíčko.
Páni.
Tak teď budu mít od našeho novýho bytu ještě větší očekávání.
Proč jsi tu sama?
Cože?
Nebudu s ním bydlet.
Je to jen gesto, abych se tu cítila víc jako doma.
Překvapení! Zas se jím necháváš vést.
Ne, tak to není.
Nejsou to jen klíče.
Jsou to otevřené dveře. Možná je začátek něčeho novýho.
Jsi hotová definice síly, Val.
Komu záleží na těch nesmyslech s hledáním sebe sama?
Lepší je litovat, než přemítat, co kdyby.
- Co je to za hovadinu? - To vždycky říkal Víctor.
A tím teď Val ukazuje svou osobnost.
Jste moje kámošky. Mohly byste mi to aspoň přát.
Měla by sis vymyslet vlastní citát na hrnek.
Hotovo!
Máš jeho klíče první den, a už to tu vypadá jak scéna z Tarantina.
Teda!
Tady máš ten kalíšek.
To není vtipný. Tohle nikdy nevyperu.
Mohla bys mít menstruační prostěradlo.
Jako kalhotky.
Ať zvedne ruku ta, který se to ještě nikdy nestalo.
Lhářko!
- Zkoušela jsi peroxid? - Cože?
Můžeme koupit nový.
- Co je to za značku? - Tady to je.
Stojí 300 euro?
To abych s tím druhým dílem pohnula.
Stačí napsat datum.
Kdo sakra používá prostěradlo za 300 euro? Ani ho nevidíš, když na něm spíš.
Je alergický na některý látky.
Tak si pro jistotu kupuje luxusní prostěradla a trenky.
Když byl se mnou v hotelu, vždycky se probudil s vyrážkou.
- Bylo to šílený. Chudák. - S tebou v hotelu?
Myslela jsem kdykoli v hotelu, ne se mnou.
Řeklas „se mnou“.
Promiň.
Lolo?
DVA MĚSÍCE?
TŘI MĚSÍCE?
Kdybych ti řekla, že jsme spolu dva nebo tři měsíce chodili, šílela bys.
Tak bylo to dva nebo tři měsíce?
Já nevím. Nebylo nám deset. Kdo to počítá?
- Já. - A já.
Já ne.
A když mi řekla, že mu ho vykouřila, taky jsem na to nereagovala nejlíp.
Díky.
Proto jsi mi to neřekla?
- Já ti to řekla. - Ne.
Jo, tehdy jsem ti to říkala.
Ten chlap z Berlína, s kterým jsem si rozuměla víc než jen při sexu.
Postupně jsem spolu víc mluvili než šukali,
tak jsme se dohodli, že budeme jen kámoši.
- Šílím. - Vidíš?
A je to tady.
Bylo zbytečný ti to říkat. Nejdřív to vypadalo jen na úlet
a pak jsem tě nechtěla mást.
Jinak bys s ním určitě nechtěla být.
Jo, a navíc už je to hrozně dávno, ne?
Přesně.
Vsadím se, že teď Lola přitahuje Víctora podobně jako měňavka.
Přesně tak.
Nepálí se tu něco?
- Kalíšek! - Já zapomněla.
Sakra! Spálila jsem se!
- Dobrý den. - Zdravím.
- Nerea Bernalová. - Jo.
- Kde je Olga? - Nahoře.
- Díky. - Jasně.
- Ahoj. - Co tady děláš?
Mám práci.
Já vím. Proto jsem se přihlásila na kurz.
- Cože? - Dneska jsem tvá studentka.
Ale tohle je kurz pro pokročilý.
- Fakt? - Jo.
Malování mi vždycky šlo.
- Tady? - Ano.
- Plášť. - Díky.
- Ahoj. - Čau…
Pořád jsi naštvaná kvůli tomu bytu?
- Nevěděl jsem, že se ti tak líbí. - Začala jsem balit.
Jen jednu krabici. Nejsem blázen.
Nechápu to. Říkals, že se ti na fotkách líbí.
Že přesně tohle hledáme. A najednou si pořád jen stěžuješ.
Máma. Pak jí zavolám.
- Jde spíš o… - O co?
Jde o to…
Že jsem zvyklý na lepší.
Jen se tu rozhlídni.
Tohle není lepší. Byl to dokonalý byt.
Co se děje?
Naši to ještě neví.
Tak tím to je.
Musím najít správný čas.
Potřebuješ povolení, abys mohl bydlet se svou holkou?
Vždyť je ti 30, ne 16.
Snaž se to pochopit. Už jsou starší, já jsem jedináček…
Jsou to jen výmluvy, abys se mnou nemusel bydlet.
- Nic víc. - Ne.
- Ne? - Ne.
Jen je na to musím připravit.
Až tě poznají, určitě si tě zamilují.
- Jasně. - Fakt.
Už musím jít.
Mami?
Jo, promiň. Už jdu.
Bude lepší, když se neuvidíme.
Radši se k sobě nepřiblížíme.
Ty mříže na mé kleci
byly tvůj nápad.
To se ti povedlo.
Co přidat ještě trochu stínování?
A opatrně s tou křivkou.
Ale jinak je to super.
Tak co?
Není to špatný.
Je to jiný.
Máš pravdu, vážně jsem trochu zmizela.
- Trochu? - Ale nemusíš být naštvaná.
Budu k tobě upřímná.
Ten tvůj obraz je sračka. Ale něco je na něm dobrýho.
Zkusila jsi to, i když vůbec nevíš, co děláš.
Díky?
Zkusila jsi namalovat obraz.
Zkusila jsi změnit práci.
Zkusíš to i se mnou?
Jsem přece tady.
Ne.
Přestaň chodit kolem horký kaše.
Buď upřímná.
Chceš se mnou mít vážný vztah?
Soustřeď se na pozadí. To je nejjednodušší.
Počkej.
Ať se povaří ve vlastní šťávě, ne v oleji.
Ty jsi ale kuchařka.
To mě naučila Virginia.
Virginia?
Tvá kamarádka.
ŽÁRLÍŠ?
NEJISTOTA
Dneska ráno jsem to dostala.
A…
Ušpinila jsem ti prostěradlo.
Moc se omlouvám. Slibuju, že ti koupím nový.
Jakmile si na něj našetřím. Nebo si půjčím.
To nemusíš.
- Fakt? - Jasně že ne.
Taky jsem omylem spálila hrnec s menstruačním kalíškem.
A vyplavila jsi koupelnu, nebo to si šetříš?
Ne, ale shodila jsem láhev vína a skleničku.
A rozbila ti stojánek na koření, takže nemáš pepř, skořici a hřebíček.
A rýži.
Byla plná skla.
Ještě něco?
Ne.
Omlouvám se.
Moc se omlouvám.
Není za co.
Jen mi připomeň, ať si domluvím lepší pojištění.
Idiote.
- Ale radši si tě chytnu. - Jo?
Abys už nic nerozbila.
Opatrně.
- A co ten losos? - Ty jsi losos.
Je v tom dobrej, co?
Aspoň se prohni v zádech.
Takhle.
Dobrý?
V pohodě.
- Pojď sem. - Dobře.
Jako vážně?
Je to pásek, ne sejf.
Máš to?
- Mám to udělat já? - Jo.
Dobře.
Misionář?
- Tos mě zklamala. - Dost.
Co se děje?
Nic.
Nic se neděje.
Potřebuju na záchod.
Coitus interruptus.
Je to běžný.
Mně se to ale s Víctorem nikdy nestalo.
- Nech mě na pokoji. - Kdo, já?
Jsem výplod tvojí fantazie. Musíš se mě zbavit.
- Kurva. - Tak to asi zůstanu.
Je to tvoje vina. Měla jsi mi o Víctorovi říct dřív.
Jasně, protože když ti něco řeknu, reaguješ dospěle a rozumně.
Jste jen přátelé. Říkalas mi to a já vím, že je to pravda.
Taky jsem ti říkala, že k Sergiovi nic necítím.
A podívej.
Co se děje?
Jsem unavená. Asi bych měla jít domů.
- Proč? Řekl jsem něco? Nebo udělal? - Je toho na mě moc.
S tou knížkou.
Musím jít pokračovat.
To je lež. Ještě nic nenapsala.
Nemůžeš psát pak?
Promluvíme si zítra, slibuju.
Proč ti tak vadí, že tu jsem?
Nech ho vést, jako to děláš vždycky.
- Co to děláš? - Promiň.
Jen jsem něco zkoušela.
- Co? - Ty někam jdeš?
Jo, musím koupit nějaký dárky.
- Půjdu s tebou. - Dobře.
To bolelo.
Jo, promiň.
Hůlku nebo králíka?
Máš pravdu, proč vybírat?
Hele, když…
Když jsi chodila s Víctorem,
používali jste něco takovýho?
No…
Ne.
Nikdy nechtěl, abych si vzala strap on.
Víš, co myslím.
Proč mi to nechceš říct? Je logický, že mě to zajímá.
Ani jsi neřekla, kdo to ukončil.
Už je to dávno. Nevím, co jsme dělali v posteli.
No tak, zkus mě pochopit.
Jsi bohyně sexu. Madridská Afrodita.
Můj vzor smyslnosti.
Já ani nevím, na co to je.
Upřímně? Já taky ne.
Val,
tohle není soutěž.
Jiskří to mezi vámi. Co víc potřebuješ?
Jsem hloupá?
Jo. Kvůli tvýmu chronicky nízkýmu sebevědomí.
Ale to s tou bohyní sexu a madridskou Afroditou je pravda.
Podívej.
Snad se jednou podíváš na sebe a uvidíš, co vidím já.
- Ahoj, Eleno. - Ahoj.
Kde mám tu sbírku Eriky Lust a Lucy Blush?
Zapomnělas, co?
JSI NEJLEPŠÍ MÁMA NA SVĚTĚ
Dobrý den.
Pardon, nemám zájem.
Ne! Počkejte.
Jsem Carmen.
Carmen?
Borjova přítelkyně.
Můj syn nemá přítelkyni.
Promiňte.
Je to byt 3B, ne?
- Ano. - Dobře.
- Tak to váš syn má přítelkyni. - Věděla bych to. Jsem jeho matka.
Já to vím. Spím s ním.
Ne?
Carmen.
Kdo je ta holka?
Jo, kdo jsem?
Tohle je… Carmen.
Pojď dál. Posaď se.
Jak můžeš být tak vybíravý v bytech, když spíš tady?
Vysvětlím ti to.
Už se nemůžu dočkat.
- Dáte si kávu? - Ne, mami, díky.
- Dáš si? - Ne, díky.
Tak jo. Povídej.
Dobře.
Pardon. Medové tyčinky?
- Mňam! Díky, mami. - Víš, že tě miluju.
Díky.
Máš radši tohle než bydlení se mnou?
- Tohle? - Ne, to ne.
Žít jako puberťák s mámou, co neklepe.
- Jdu prát. - Tady máš ponožky.
- A tohle můžeš vzít taky. - Teda.
Tak dobře.
- Jsou to mí rodiče. - A já tvoje holka.
Znáš tohle?
- Děláš si ze mě prdel? - Ne, jsou výborný.
Puri.
Carmen.
To by byl výhled z domu, co?
To jo.
Proč všichni vypadají na fotkách skvěle, jen já ne?
To dělají filtry.
- Kdo je ta kočka? - Víctorova ex.
Jeho kamarádka.
Není tak hezká.
Já takhle při chůzi nevypadám.
Řeknete mi, kam jdeme, nebo co?
Máme lístky na koncert ve Fule.
Překvapení!
Tvrdilas, že jsi v pohodě, ale vypadáš smutná.
Chceme ti pomoct.
Díky.
Jestli nechceš, nikam nemusíme. Zůstaneme a dáme si drink.
Nebo se můžeme podívat, jak to vypadá.
Rozveselí tě to. Poznáš nějaký holky.
Nebo můžeme jít ke mně a objednat si pizzu.
- Jo. - Mám chuť na carbonara.
Vážně? Měly jsme jít rozveselit Nereu a vy nás teď chcete všechny zdeprimovat.
Co to s váma je?
Nevím, jestli je Borja připravený na tak velký závazek.
Jestli není Borja připravený na závazek, jaký chceš,
a ty jsi úžasná holka, možná bys měla…
Co je to s tebou?
Došlo mi, že máš pravdu. Nemám žádný sebevědomí.
- A s Víctorem je to ještě horší. - Máš pravdu.
- Taky si to myslíte? - Jo.
Ten problém je ve mně.
Dobře.
Chci být s Olgou.
Já to věděla. Promiň, pokračuj.
Od výpovědi se soustředím jen na firmu a ignoruju ji.
- Teď je to naopak. - Možná je jen uražená.
Třeba nedokážu říct „miluju tě“ nebo „mám tě ráda.“
Kašleme na koncert. Pojďte se mnou.
- Páni. - To je úžasný!
Je tu Madrid.
- A jen o krok dál… - Je prázdnota.
Jsme tu kvůli té metafoře.
Ne kvůli těm drinkům?
To taky. Ale v našem životě nastala chvíle,
kdy musíme udělat krok do prázdna.
Co je tam dole?
Dospělost.
- Ne. - Není to tak zlý.
Holky, budu úžasná stará dáma, co cestuje po světě
a spí s každým sexy důchodcem.
Chci být elegantní dáma,
co pořádá večírky jak z časopisu.
Jo. Proč ne?
Mně bude stačit, že nebudu jako Borjova máma.
A co ty?
Přestala jsi mě milovat, když jsem tě potřeboval.
Proboha.
…otočila ses ke mně zády.
Přestal jsi mě milovat, když jsem to nejmíň čekala.
Když jsem tě nejvíc milovala, ty už jsi to vnímal jinak.
Myslel jsem, že jsem největší tvrďák,
ale teď cítím své srdce tepat.
Vždyť mě umačkáš. Nech toho, zlato.
Jestli chceš, řeknu ti, že máš pravdu.
Víctore, máte návštěvu.
Díky.
Vteřinku.
Přestala jsi mě milovat, když jsem to nejmíň čekal.
Když jsem tě miloval nejvíc…
To je překvapení.
Chtěla jsem ti je vrátit.
Jako vážně?
Neměla bych chtít definovat náš vztah, aby mi bylo líp.
Mělo by to být naopak.
Chci být v pohodě.
A potřebuju být sama.
Jsi si jistá?
Už mě to drama unavuje.
Mě taky.
Tak radši přestaneme chodit v kruzích.
Sbohem, Víctore.
Přestala jsi mě milovat, když jsem tě potřeboval.
Když jsem tě nejvíc potřeboval,
otočila ses ke mně zády.
Přestala jsi mě milovat, když jsem to nejmíň čekal.
Když jsem tě miloval nejvíc,
ty už jsi to cítila jinak.
Haló?
ZVEŘEJNIT
WEB ZVEŘEJNĚN
Olgo, mám tě ráda.
Olgo!
Olgo?
Holky, už vím, jaká chci být, až budu stará.
Chci vnoučatům vyprávět o svých dobrodružstvích,
která nechci přestat prožívat.
Co je?
Výborně. Užijte si nový byt.
- Moc děkujeme. - Díky.
Tak blahopřeju.
Světlo!
A můj dům bude plný knih. Bude vypadat starodávně.
A spousta z nich
bude ode mě.
A neuvěříte, kdo mi volal.
To ne!
Kurva.
To ne!
Už jdu!
Už běžím!
Nemám chleba.
A víno mám jen červené, protože bílé nepiju,
ale mám pivo, jestli chceš.
- Nebo vodu. Nebo… - Není třeba, Valerie.
Nebudu tu dlouho.
Slyšeli jsme o úspěchu Podvodnice.
Myslíš, že to byla chyba od vás odejít?
Ano.
Ale stejnou chybu už neuděláme.
Chceme koupit práva a vydat ji.
Pod mým jménem?
Podvodnice od Valerie Férrizové.
Hned se vrátím.
Tak co na to říkáš?
Ano! Určitě!
Je dobrá?
Je to desítka.
Překlad titulků: Anna Hulcová