SERIÁL NETFLIX
Je to jako bys…
- Holky, já jdu. - Fajn.
- Hodně štěstí zítra. - Bože, jsem děsně nervózní.
Bude to dobrý, neboj. Jsi nejlepší.
- Mám vás ráda. - Neboj.
- Dejte vědět, až dorazíte. - Jasně.
- Aspoň zprávou. - Jo.
- Ahoj. - Čau, holky.
Ahoj, zlato.
- Taky odcházím. - Dobře. Napiš, jo?
- Neboj. - Fajn.
- Tak dobře. Jen jdi. - Už jdu.
- Co budeš dělat? - Vždyť to víš, zvědavče.
- Čau! - Ahoj.
V půl třetí končím. Co pak zajít na drink?
Cože?
Promiňte!
Ty mi neodpovíš?
Čau. Nechceš svézt?
Co je? Ty se stydíš, nebo co?
Mou múzou jsou všechny ženy, cos zabil.
Co? Ty nám nevěříš?
Vypadáme snad jako únosci?
Neexistuje omluva za krytí násilníka.
Ta narušitelka tě tu obtěžuje.
Kam jdeš?
Měla na sobě minisukni.
Měla namalovanou pusu. Ani o ženu míň.
Ani o ženu míň!
- Nech mě být. - Krávo.
Svině!
Ani o ženu míň!
Ani o ženu míň, kreténe! Ani o ženu míň!
KÁMOŠKY 4EVER - Jsem doma v bezpečí.
NEREA - Jsem doma!
CARMEN - Já taky, holky!
LOLA - Já taky. Miluju vás!
@CARMENCILLA97 - Už jsem doma!
@LUCIÉRNAGA000 - Dobrý?
@LUCECILLA247 - V bezpečí.
@AYELEN - Jsem doma. @LAURA - Vcházím do dveří.
@MARIA - Cesta byla v pohodě.
@PAULA - Jsem doma. XOXO.
@ALMA - Jsem doma! @MOUNTAIN - Doma. Co ty?
@CELIA - Doma, díky. @ALMA - Jsem doma. Napiš, až dorazíš.
@LAU - Doma. Těším se do postele. @EVA - Doma.
@ANELYS - V bezpečí.
ANI O ŽENU MÍŇ
NA MOTIVY ROMÁNŮ ELÍSABET BENAVENTOVÉ
2.5 ZHROUCENÍ
Jak můžeš být tak hezký takhle brzo?
- Nebo mám rozmazaný vidění. - Možná. Ještě spi.
Jdu dřív, abych se připravil na schůzku, co mám ráno.
To nevadí. Vstanu, abychom si spolu mohli dát snídani.
- Já už kafe měl. - Už?
Nerad snídám brzo.
Nevěděla jsem, že musíš vstávat brzo.
Jinak bych včera přijela dřív.
Žádná schůzka mě nepřinutí litovat, žes přišla.
- Musím jít. - Fakt?
- Jo. Valerie. - Vážně? Tak jdi.
Nevadí, když ti tu něco sním?
Bez snídaně nejsem člověk.
Jasně. Buď tu jako doma.
A pak půjdu domů pracovat.
Knížka se začala prodávat. Je to super.
Je neskutečný, že lidi, který neznám, čtou mojí knížku.
Když to tak půjde dál, možná bych měla začít pracovat na další.
Možná bys měla.
- Podvodnice. - Řekni, že máš čaj.
- Nemám. - Ne?
Mám borůvky, vločky
a asi zbylo i trochu chia.
Tak já jdu.
Ahoj.
Bože.
PODVODNICE, RECENZE
- ČTE SE TO JEDNÍM DECHEM. - KDY VYJDE DRUHÁ ČÁST?
KÁMOŠKY 4EVER - Podvodnice je na Goodreads!
Co to jít oslavit? Je Halloween!
Ahoj.
Zdravím šéfku první den v nové práci.
Jsi tak milý.
Mám trému a pořád se potím. A mám nový kostýmek.
Moc ti to sluší.
- Chtěl jsem udělat dojem na šéfa. - Povedlo se.
- Přinesl jsem ti kafe. - Jsi nejlepší. Pojď sem.
- Mimochodem, potřebuju s něčím pomoct. - Jasně.
- Dávej pozor. Můžu? - Jo.
„Vítejte v týmu.“ Nebo…
„Vítejte v týmu.“
- Který? - Zní to stejně.
Ne, zlato. Jedno je neformální
a druhý je přísný, ale chápavý.
Tak to zkus znova.
Ale koukej dávat pozor.
- „Vítejte v týmu.“ - To je neformální.
Ne, přísný, ale chápavý.
- „Vítejte v týmu.“ - Vždyť je to stejný.
Ne! Je to „Vítejte v týmu“ nebo „Vítejte v týmu.“
- Zmátla jsi sama sebe. - Nevím, co dělám.
Klid. Vypij si kafe…
Promiň.
K těm reportům… Už týdny píšu o hypotečních zákonech,
tak se chci zeptat, jestli nemůžu dělat něco jiného.
Tvoje práce ti přijde nudná?
Samozřejmě že ne.
Udělej kávu, prosím.
Tak začneme.
Jak víte, tento týden podepíšeme smlouvu s partnery právnické kanceláře Praga.
- Super, další kafe. - Cože?
Říkala jsem, že budu muset připravit víc kávy,
možná nějaké jídlo a taky focení.
Mónica má pravdu.
Co udělat večírek?
Ne, nedělala bych nic snobského.
Jen menší přípitek,
aby si připadali důležitě, a že je o ně postaráno.
Ale nic přehnaného.
Můžu to zařídit.
Líbí se mi to.
Iniciativa a nadšení.
Díky, Mónico.
Kéž by ses stejně snažila i s těmi reporty.
Tak dobře…
Vítejte v týmu.
Vít… Do prdele.
No tak, soustřeď se.
Vítejte. Vítejte v týmu.
Vítejte. Co to dělám? Vítejte…
Ahoj. Myslel jsem, že máš v 9:30 schůzku s týmem.
Ano, ale Borja bude mít zpoždění, tak na něj chci počkat.
Má zpoždění první den?
Měli jsme menší problém.
Co začít rovnou?
Miluju tě.
Vidělas, co psala Carmen?
Ne.
Co?
Co se stalo?
- Tvoje knížka… - Co?
Je na Goodreads!
- Jo! - To myslíš vážně?
Budeš slavná, holka!
Skákala bych výš, ale jsem úplně hotová.
Prosím tě.
- Hele. - Co?
Nemáš tu nějakou zimu?
Jo, je rozbitý topení.
Ale mně to nevadí. Fakt.
- Vážně? - Tobě jo?
- Trochu. - Tak jak se máš?
- Mluvilas s Nereou? - Ne.
Dělá, že nic, ale myslím, že mě nenávidí.
- To není pravda. - Chovala jsem se k ní hrozně.
- Jako debil. - Fajn.
- Jak debil. - To stačí.
Ke mně ses taky chovala už tolikrát, a mám tě ráda.
- Ale měla bys s ní promluvit. - Jo.
Takže čemu vděčím za tu čest? Obvykle snídáš až okolo oběda.
Můžu za to, že jsem sova ve světě ranních ptáčat?
- Nemáš moučkový cukr? - Jen třtinový.
Ten si na churros nedám.
Aspoň tu mám něco sladkýho.
Víctor má doma jen samý zdravý jídlo.
Jak se opovažuje vstávat tak brzo, aniž by tě nakrmil prefabrikátem?
Sklapni. Zjistila jsem, že je ranní ptáče.
V sedm ráno lítá, jako by byl vzhůru už několik hodin.
Hezký. Jste jako hlavní postavy z Jestřábí ženy.
- Řekl mi, ať u něj zůstanu. - Sakra.
Tak proč nejíme ty churros tam?
Klidně mě nechá u sebe v bytě
obklopenou zdravým jídlem a vločkami, ale nedokáže definovat náš vztah?
Co?
Hele,
netoužíš náhodou definovat svůj vztah s Víctorem
jen kvůli tomu, že se bojíš zjistit,
jaké to je žít sama?
ZVLÁDNU BÝT SAMA? MOŽNÁ O TOM DNESKA POPŘEMÝŠLÍM.
JE HALLOWEEN.
Už jdu!
- Teda! - Počkej.
- Jsi… Chaplin? - Je Halloween!
Jsem Edgar Allan Poe. Koukej.
„Havran dí: , Krá!‘“
To strávíš celý večer vysvětlováním.
- Proč nejsi oblečená? - Jsem živá mrtvá.
- Čau! - Ty taky nemáš kostým?
Proč? U nás se Halloween neslaví.
Protože jezdit na hroby prarodičů je větší zábava.
Poslouchej… Groucho?
- Edgar Allan Poe! - Vidíš?
Uctívání mrtvých je krásná tradice.
Ďáblice!
Heteropatriarchální klasika.
Pořád sexy, nikdy neatraktivní.
To jako fakt? Měly jsme jít pařit někam ven.
Mám rýmu.
A navíc jsem se už jako čarodějnice chovala dneska k Borjovi.
Nemůžeme být jen dobří, musíme být nejlepší.
Pardon za zpoždění.
Musíme být nejlepší.
Řekni mu něco.
Jasně.
Borjo, zkus příště přijít včas, prosím.
Na ranní schůzi bychom měli být všichni.
- Ale já šel z… - Řekneš mi to pak.
Borjo! Nemůžeme si o tom promluvit? Protože…
Nechoď pryč!
- Nechci zase přijít pozdě. - Byl to můj první den.
Můj taky. Ale tys mi řekla, ať se jdu převlíknout.
Já vím, ale Orta na mě zíral a nechtěl jsem vypadat blbě.
Myslel jsem, že budeš skvělá šéfová, protože jsi fér
a nikdy bys nikoho nepotopila.
Myslel jsem si to. Až doteď.
Jeden den jsi mladá
a druhý radši jíš pečený kaštany, než abys šla ven.
Takhle jsem si halloweenský večer vůbec nepředstavovala.
To je lepší.
- Taky chci! - Jak jinak.
Jsi nemožná.
Co vás napadne, když se řekne právník?
- Advokát kuřbu rád? - Námitka!
Jste tak vtipný.
Promiň.
Líbí se ti ve firmě?
No…
Už tě nebaví psát reporty?
Neboj, je to jen dočasný.
- Zlepší se to? - Jasně.
Místo psaní je začneš zvýrazňovat.
Tohle. Já piju kafe s napěněným sójovým mlíkem.
Takhle bude vypadat celý zbytek mýho života.
A co tvůj nový byt?
OLGA - Jak se máš? Nechceš jít na Halloween na pivo?
Olgo, zavolám ti.
Někdo mi vzal kafe.
Jestli jste to byli vy dva, koupíte mi nový.
Můžeš přijít někdy ke mně
a pracovat si tam. Klidně i když nebudu doma.
Dobře. Díky.
Proč už nic neznamená, když ti někdo nabídne, že u něj můžeš být,
i když tam není?
Mluví o Víctorovi. Já to myslím vážně.
Jestli dělení se o soukromí domova neznamená, že jste pár,
tak co pak jo?
Já myslela, že to, když před sebou čůráte.
Je to soukromý okamžik, o který se dělíte, když je kouzlo pryč.
Ale zbyde láska.
Podle mě je to setkání s jeho rodinou.
Který mě Borja pořád ještě nepředstavil.
Jet na dovolenou.
Je to jako spolu žít.
Já s ním strávila víkend. Ale to není dovolená.
Není.
Obvykle u mě ani nezůstane přes noc.
- Cože? - Jo.
To i Sergio u mě spal.
- Fakt? - Jasně.
Nic si tu nenechal, ani kartáček, ani košili, kdyby si ji náhodou polil.
Seru na to.
- Co děláš? - Píšu mu.
Musí přijít, odpustit mi a mít se mnou sex,
jako každý slušný pár.
A co my?
Půjdeme.
- Už? - Super.
Ještě stihneme skleničku, než přijde.
Tak rychle.
Tak na úspěch Podvodnice.
- Jo. - Na Goodreads z ní bude hit.
Díky.
Bravo!
Zasloužíš si úspěch s touhle knihou i všemi dalšími.
Ty jsi pirát?
Já ti to říkala.
To byl ale Halloween!
Připadala jsem si děsně stará. A to je děsivý.
- Ne. - Jo.
Ne.
Vzhledem k tomu, že já jsem sova a on ranní ptáče,
je pozdě, abych Víctorovi napsala?
Na sex není nikdy pozdě.
To teda tvrdí statistiky Tinderu.
- Mám schůzku s Sergiem. - Teď?
Jo.
Koledování u mě doma?
Vypadá to, že máš návštěvu.
Bože.
Ahoj.
Pojď dál.
Borjo, promiň mi to. Měl jsi pravdu v tom, co jsi říkal.
Nebyla jsem fér. Za všechno se omlouvám.
Poslyš.
- Budu dělat chyby. - Ne.
Každý je dělá.
Ale nepoučuj mě, dokud si to nezasloužím.
Dobře.
A neříkám to jen tak,
ale ten tvůj nápad na jednání mě úplně dostal.
- Co? Neříkáš to jen tak? - Ne.
Myslím to vážně.
Jsem moc spokojená s tím, koho jsem si najala do týmu.
Pracovního i osobního.
Celá hoříš.
To samou vášní k tobě.
Ne, vážně.
Celá hoříš.
- Je mi hrozně. - Jo?
Přehnala jsem to s klimačkou.
Promiň!
Pojď sem.
- Je mi hrozná zima. - Lehni si.
Super.
- Zlato, přemýšlela jsem… - Ano?
Po té dnešní nehodě s tvou košilí
bys možná měl…
To studí!
To taky má.
- Máš paralen? - V nočním stolku.
Zlato, říkala jsem si,
že by sis sem měl vzít nějaký věci.
Sprej na skvrny?
Ne, tvoje věci. Můžu ti dát šuplík.
- Vem si to. - Dobře.
Bože.
Takže když na sebe vyliješ kafe,
můžeš se tu převlíknout.
Jako bys tu byl
u sebe doma.
To je super nápad.
Vážně?
- Jo. - Určitě?
Moc se mi líbí.
Jako fakt?
- Jo. - To je super!
- Ale tohle radši vynecháme. - Radši jo.
- Lehni si. - Pojď ke mně.
- Je mi zima. - Zalez si pod peřinu.
Je prima, že jsi tady.
Když zůstaneš,
nezměníš se.
Tak se dobře vyspi.
Zítra ti zavolám, jo?
Ty odcházíš?
Musíš se vyspat.
Jo, ale jsem nemocná. Měla bys zůstat a starat se o mě.
- Něco se mi může stát. - Je to nachlazení.
Poslední pomazání počká.
To myslíš vážně?
- Nebudu tu sedět a pozorovat tě… - Ale…
Neřekl jsem mámě, že nebudu doma.
Odpočiň si.
- Zítra budeš jako nová. - Jo.
Pořádně se vypoť.
Dobře.
Pa, zlato.
Vážně nechceš nic jinýho?
Val,
četl jsem tu knihu.
Omlouvám se.
Je to všechno pravda?
Jo.
Adri, nebylo to mezi náma dobrý.
Chtěla jsem vyprávět skutečný příběh.
- Jo. - Což je to, co se nám stalo.
Takže tě napadlo, že o našem životu řekneš celému světu.
Bylo ti se mnou tak zle?
To jsem nenapsala.
Psalas jen na o tom úžasným.
O chlapovi, s kterým sis to rozdávala, když jsme byli manželé.
Říká se, že nikdy neznáš člověka pořádně. Nečekal jsem, že to řeknu o tobě.
Měsíce jsme měli krizi. Nesáhnul jsi na mě, nepodpořils mě…
Místo, abys to vyřešila se mnou, řešila jsi to sexem s někým jiným.
- To není výmluva. Bylo to špatný. - Bylo to špatný?
Bylo to kurva hnusný!
Myslel jsem, že mě miluješ. Ale lhala jsi mi.
- Jen aby ses cítila líp. - Ne.
- Nemohla jsem dýchat. - Vítej v dospělosti.
Občas se topíme, vznášíme se nebo nás proud stáhne pod vodu.
Ale to neznamená, že s sebou musíme stáhnout ostatní.
Nebyla to jen moje chyba.
Nemůžeš zabít to, co už je mrtvé.
Tyhle kecy si nech do svýho příštího románu.
Tos přehnal.
- Já? - Jo.
Promiň, zapomněl jsem, že jsem jen blbej manžel.
Nejsi můj manžel a už dlouho jsi nebyl.
Chceš říct, co jsi ty?
Jeho povyražení.
Ale problém není ve mně nebo Víctorovi. Je v tobě a ty to víš.
Jsi skoro třicetiletý sobec, co předstírá, že žije ve svým románu.
Neboj, zrovna odcházím.
Kapitolu je lepší nechat otevřenou, ne?
Už tě nebaví mě milovat.
Nikdy jsi nebyl tak statečný.
Vím, že nestřílíš.
Nemusíš se tak snažit,
protože už jsme se stejně probudili mrtví.
Proč?
Lásko.
Proč?
Psala jsi, že máš víno.
Měla jsem.
Ale vypila jsem ho.
Volalas, abych se o tebe postaral?
Jedla jsem kaštany a pila drahý víno.
Volala jsem ti, abych si zase připadala mladá.
Myslím, že s tím bych ti mohl pomoct.
Překvapení.
- To je pro mě? - Jo.
Líbí se ti?
To jsou šaty?
Chci, aby sis je vzala v neděli, až tě představím svým přátelům.
Budeš v nich nádherná.
Díky, ale já mám věci, co si můžu vzít na sebe.
Jo, ale oni…
Jsou to lidi ze světa financí, tak tam nemůžeš přijít jako…
Jako co?
- Však víš. - Nevím. Řekni mi to.
Odteď mi budeš vybírat oblečení?
Lolo, takhle to neber.
Jestli chceš někoho oblíkat, kup si panenku.
- Radši půjdu. - Dobrý nápad.
Jo.
Nebo mi ještě můžeš vybrat pyžamo.
Ne?
Ranilo ho to. To pak lidi říkají věci, co nemyslí vážně.
Jsem tvý povyražení?
Vrátil ses z Berlína.
Já byla vdaná žena, co si procházela krizí.
Jsem tvý povyražení?
Nechceš zapomenout na to, co říkal?
Proč mi neodpovíš?
Byla jsi.
Super.
- Ale jen ze začátku. - Neříkej mi to.
Pak ses začal měnit, začal jsi něco cítit.
- Jako v románu. - Proč vždycky všechno analyzuješ?
Koho zajímá, co říká Adrián?
- Říkám ti pravdu. - To se ti snadno řekne.
Nikdy jsi neměl skutečný vztah, jen povyražení.
Jdi pryč.
Chci být sama.
Edgar Allan Poe.
Nedokážu tě mít u sebe
nebo na tebe myslet.
I když ti řeknu, co chceš slyšet,
už mě nebaví tě vídat,
nebaví mě tě milovat.
Ale vracím se každé odpoledne
k univerzální sebevraždě.
Jsem zmatená, tak piju,
ale nikdy ti neřeknu proč.
Lásko.
Proč.
A ve vodě.
Zeptej se vody.
Jestli jsme voda.
Budeme voda.
…SKORO TŘICETILETÝ SOBEC
MYSLEL JSEM, ŽES MĚ MILOVALA!
LHALA JSI MI!
BYLA JSI JEHO POVYRAŽENÍ…
A v prachu.
Zeptej se prachu.
Jestli jsme prach.
Budeme prach.
Už jdu!
Vítej!
Ahoj.
Tak prosím.
Připravila jsem ti stůl.
Můžeš zůstat, jak dlouho chceš.
- Dík. - Nemusíš mi děkovat.
Tohle byl a pořád je tvůj domov.
Jestli tu chceš přespat…
V noci je to tam lepší. Můžu pracovat u sebe.
Jak chceš.
Dobrý?
Jsem ráda, že jsi tu.
Chovala jsem se jak idiot. Promiň.
Já vím. Řekla jsi mi to hned druhý den po telefonu a ve zprávě.
Pusť to z hlavy.
Fajn.
Myslíš to vážně?
Říkalas, že je ti to líto.
Ale myslíš to vážně?
Ano,
občas jsi chladná.
A já jsem občas idiot.
Ale všechno se může změnit.
I tvoje kariéra, Nereo.
Studovala jsi práva jen proto, že to chtěli vaši.
Jdu na skleničku, ať můžeš v klidu pracovat.
Proč jsi jí sakra říkal, že byla jen povyražení?
- Nechtěl jsem jí lhát. - Ne.
Jestli chceš mít vztah,
nemůžeš se vymlouvat na upřímnost a říkat, co chceš.
- Existuje něco jako takt. - Dobře.
Myslíš, že nevím, jaký to je mít vztah?
To se ptáš mě?
Myslíš, že to pro ni byl mnohem větší risk než pro tebe.
A taky o mnohem víc přišla.
Jo, já vím.
Taky bys měl vědět, že je normální, že je nejistá.
Teď ještě víc.
To chápu. Ale nevím, proč to musí být tak složitý.
Bez toho drama by to bylo jednodušší.
Tak proč ses zapletl s labilní vdanou ženskou,
co si prochází kariérní krizí?
BORJA - Jak ti je?
CARMEN - Osaměle…
Líp, dík…
OLGA - DVA ZMEŠKANÉ HOVORY
Žiješ, nebo se ti na to pivo nechce?
Nereo, přestaň pracovat. Mám nápad. Volám Carmen.
BLAHOPŘEJEME! PODVODNICE, VALERIE FÉRRIZOVÁ
PRODANÉ VÝTISKY: 5384
PODVODNICE, NOVÉ RECENZE
ČETLO SE TO JEDNÍM DECHEM!
SKVĚLÉ ČTENÍ NA DOVOLENOU. KDY BUDE DRUHÁ ČÁST?
MILUJU VŠECHNY POSTAVY. KÉŽ BYCH ZNALA BLBCE JAKO ON.
Valerie!
Val!
Val, no tak!
- Hej! - Pojď dolů!
- Proč? - Prostě pojď!
- Pak ti to řekneme. - Je zima.
Dobře, vezmu si kabát a jdu dolů.
- Dělej! - Super!
- Tady jsme Adrián a já… - Měli poprvé sex.
Říkalas nám to tolikrát,
že mám pocit, jako bych v tom autě byla já.
Víctor řekl Lole, co se stalo s Adriánem.
Je to můj kámoš.
Podle Adriána se chovám, jako bych žila v románu.
Měla bys přestat řešit, co si myslí vedlejší postavy.
A začít přemýšlet, kdo je hlavní postava a co chce.
Myslela jsem, že bude dobrý nápad tě sem vzít,
protože tady sis začala s Adriánem.
A teď se tu s ním rozloučíš.
Je konec, Val.
Jestli to uděláme, musíme to udělat pořádně.
- Pojďte. - Tak šup.
- Co? - Pojď s námi.
No tak.
- Nahoru. - Jo.
- Co? - Vylez na tu lavičku.
- Jste blázni! - Udělej to pro nás.
- Řekni, co chceš změnit. - To je trapný.
- Zůstaň tam. - Víš, co je trapný?
Nosit snubák několik měsíců po rozchodu.
Val, křič!
Chci být v pořádku.
- Neslyšíme tě. - Nahlas.
Chci být v pořádku.
- No tak. - Zakřič.
Chci být v pořádku!
Chci přestat řešit, co si myslí ostatní.
Chci si užívat sebe i svůj život!
Chci vědět, kdo jsem, kdo je Valeria.
Ne Valeria a Adrián, ne Valeria a Víctor!
Valeria!
Bravo!
Paráda!
- Dobrá práce. - To bylo super.
Tak dál. Kdo je na řadě?
- Já půjdu. - Teď?
- Já taky. - Všechny?
Uvidíme.
Chci žít s Borjou!
- Super. - Chci se s ním každý den probouzet.
A chci, aby se o mě staral, když jsem nemocná.
Super. Dobrá práce.
- To chci! - Teď já.
- Dobře. - Dál!
Chci odejít od Sergia!
Haleluja!
Umím ostatním skvěle radit,
ale co já?
Chci být zase volná.
Chci cestovat!
- Teda! - Skvělý.
Paráda.
- To bylo super. - Že jo?
- Běž! - Co?
Jsi na řadě.
- Jo. - Jako vážně?
- Jo. - Vážně.
To přeháníte.
No…
chci přestat být tak chladná.
Dobře.
A už nechci být právnička.
Nenávidím to.
Jo!
A čím budeš?
Chci být
organizátorkou eventů.
- Vážně? - Super!
To jsem nečekala!
Ale…
dělá mi to radost a jsem v tom dobrá. Mohla bych založit firmu.
Sepsala jsem obchodní plán a dalo by se to.
Jestli to někdo dokáže, jsi to ty.
Díky.
Moje organizátorka!
Vezmu si ji s sebou!
Dobrá práce, holky! Tak jsme to všechny řekly.
A teď to musíme udělat, kurva!
Musíme to udělat.
…už mě nebaví pořád jen čekat.
Jdeme na to!
Už mě nebaví pořád jen hledat.
Mám toho dost a jsem připravená,
že se s tebou rozejdu.
Moje kůže spolkla všechny moje šrámy.
Vrhla jsem se doprostřed vlastní dálnice.
Jsem na kousky, moje sklo se rozbilo.
Moje krev křičí „světlo“, moje noc je mučivá.
Povstanu, zatímco sleduju tvůj pád.
Budu vzhůru, budu dávat pozor.
Rozejdu se s tebou.
A zapálím pohovku…
- Ty šaty nejsou pro mě. - Ale…
A ty taky ne.
Tomu nerozumím.
Teď, když konečně můžeme být…
To je ten problém.
Chtěli jsme „být“ tak dlouho,
že už je pozdě být cokoli.
Stíráš moje stopy, začínáme znova.
Před dveře mi přišlo milion lahví
se stejným poselstvím: „Strach ze života.“
To je naše heslo ke stránce na pronájmy bytů.
Chceš se mnou bydlet ve větším bytě?
Samozřejmě.
Omluv nás.
Mónico.
Díky, je to perfektní. To se ti povedlo.
Končím.
- Cože? - Končím.
Studovala jsem právo kvůli rodičům, ale nesnáším to.
A mimochodem, jmenuju se Nerea.
Už mě nebaví pořád jen čekat.
- Jo. - Bože můj!
Na naši svatbu.
Na naše manželství.
- Jsou krásný. - Jo.
- Jsou nádherný. - Díky, Val.
Mám vás ráda.
Všechny za jednu!
Nikdy se nebudu ohlížet.
Jsi věčně nespokojený.
Musíš umřít, abys mohl začít znovu.
A zapálím pohovku…
Překlad titulků: Anna Hulcová