SERIÁL NETFLIX
CARMEN - Myslím, že náš marketingový plán začíná fungovat.
PRODANÉ VÝTISKY: 67
Šedesát šest?
Šedesát sedm?
Koupí, co je v módě. Žádný problém.
Bydlí v New Yorku nebo Miami.
Lítá jen v soukromém tryskáči.
Ukazuje, že má prachy, jak to jen jde.
BLAHOPŘEJEME! PRODALA JSI 200 KNIH
Chci jen prachy.
Prachy, na nic víc nemyslíš.
Prachy.
Prachy, na nic víc nemyslíš.
Prachy.
Prachy, na nic víc nemyslíš.
Spousta hadrů, ale nemá je čas nosit.
Účty ve Švýcarsku, Panamě, to koukáš.
Akcií má tuny, jen to začít kosit.
Značky používají jeho jméno a tvář.
Když se vrátí domů v noci,
spí a odpočívá jen chvíli.
Je po všem, když se ráno probudí.
Chce to, co chtějí fanoušci.
Mám rád prachy.
Máš rád prachy.
Chci jen prachy.
Prachy, na nic víc nemyslíš.
Mám rád prachy.
Máš rád prachy.
Chci jen prachy.
Prachy, na nic víc nemyslíš.
Znám někoho, kdo miluje prachy.
Ráno vstane a kouká do peněženky.
Koupí, co je v módě. Žádný problém.
Bydlí v New Yorku nebo Miami.
BLAHOPŘEJEME! PRODALA JSI 300 KNIH
ZISK: 32 EUR
NA MOTIVY ROMÁNŮ ELÍSABET BENAVENTOVÉ
2.4 EXPONOVANÁ
To je Sergio.
Jak vypadám?
Perfektní!
- Kam jdete? - Zůstaneme tady.
Už jdu.
Sebe mám milovat víc. Já vím.
Proč jsi tak nervózní? Nevidíte se poprvý.
Nereo, ty jsi taková ledová královna.
Je to poprvé, co spolu budeme jako…
jako…
Jako co? Bez sexu?
Ani nápad. Opustil svou ženu a musíme zjistit, co mezi námi je.
Tak já se půjdu třeba projít.
Nemusíš ten zvonek zničit.
Aspoň jsem ho nezablokoval.
- Nemá mě ráda. - Já tebe taky ne.
Uvařím ti fettuccine s lanýžovou omáčkou.
Dezert bude z listového těsta s mascarpone.
A nakonec…
pivo z minipivovaru.
Sergio, já mám celiakii.
Od kdy?
To je jedno, něco si objednám.
Poke?
- Co třeba burger? - Nepustíme si něco?
Zrovna přidali film od Jasudžira Ozua. Vypadá dobře.
- Co? - Je to dabovaný?
Jsem překladatelka. Z dabingu mi krvácí uši.
A já jsem člověk. Nic neuvidím, když budu jíst a číst.
Co kdybychom…
si nejdřív něco pustili a popovídali si? Máš rád soul?
Ne? Tak dobře.
Tak…
musí existovat něco, co spolu můžeme dělat.
Nechám to tady. Zkusím to v kanceláři upravit.
Tak zítra.
Lolita nás jednoho večera seznámila a najednou se to celé zkomplikovalo.
Doufám, že nebudeš litovat, že sis mě pustil do života.
A že se jednoho dne probudíš trochu ošklivější,
abych mohla dýchat, když tě vidím.
Volaný uživatel je momentálně nedostupný.
- Ahoj. - Jak je?
Dneska je můj první den v práci. Ve čtyři musím být zpátky.
Doufám, že budu končit pozdě, ať se vyhnu Sergiovi.
Proč?
- Jdu na záchod. - Dobře.
- Ahoj. - Borja už dvě minuty píše.
Jen jsem se ptala na tu prezentaci pro Ortu.
Lituje toho? Proto je to tak dlouhý?
- Carmen. - Určitě je pořád naštvaný.
Nebo možná nemám signál a zaseklo se to na „píše“.
Hned jsem zpátky.
- Ale… - Kurva.
- Ahoj. - Ahoj.
Umírám hlady. Už je tu Nerea? Nemůžu se dočkat, až začne pracovat.
Nemůžu si vodit Sergia domů. Cítím, jak na mě zírá ledovýma očima.
- Ahoj. - Jak je?
Signálem to nebylo. Borja tu zprávu smazal.
Můžeme už jíst?
Když máš hlad, jsi horší než gremlin.
- Vezmeš to? - Ne, to je Carlos.
Dlužíš mu vysvětlení.
Proč? Ví, že jsme jen kamarádi. Jde nám o to samý.
Ale stejně to není správný.
Ne všichni rozlišují, co je správný a co ne, tak dobře jako ty.
Nejlepší je ho ignorovat. Dojde mu to.
Hele, Val, jak jde prodej?
Lepší se. Ten tvůj marketingový plán je geniální.
Ale problém je, že jsem čekala větší zisky.
Četly jste první recenze?
Kruci, vybil se mi telefon. Tak si je přečtěte pak. Jsou skvělý.
- Bravo. - Co říká tvůj největší fanoušek?
- Kdo? - Jak kdo? Víctor.
Podle tvý knížky je to bůh sexu.
Já nevím. Myslím, že to nečetl.
Divný, co?
- Určitě má dobrý důvod. - To je fuk.
Od tý hádky na oslavě jsem s ním nemluvila.
- Dobře, žes odešla. - No…
- Dělal scény před svou rodinu. - Myslel, že mu lhala o Adriánovi.
Rozešla jsem se s manželem, co chtěl, abych přestala psát,
abych neměla vztah s chlapem, který nečte, co napíšu.
Všichni jsou stejný.
Ženy mají muže v tichosti podporovat. A když jsme úspěšný,
nesmíme je zastínit, jinak se naštvou
a smažou, co napíšou.
Jo. Je to jako mořská řasa.
Kdyby tu byla na stole sama, už bychom ji snědly.
Ale pak se objeví šťastný gyoza knedlíčky.
Jak by taky nebyly šťastný bez PNS.
Cože?
Povinnosti, neviditelný břemeno a skleněný strop.
Seru na gyozy. Mořský řasy jsou zdravější a mají výraznější chuť.
Jasně.
Jo.
Jako metafora je to super, ale teď mám chuť na knedlíčky.
Jo, já taky.
Sakra, já taky.
Dobře.
Na mořský řasy.
To je taková dobrota.
Bože.
Co tu děláš?
Já? Říkali, ať jdu na jednání.
Jo, chtěla jsem, abys pomohla s dokumenty a pitím.
Díky tomu můžou junioři chodit na jednání, i když se jich nesmí účastnit.
Jasně.
Piju kafe s bezlaktózovým mlékem. Mám intoleranci.
Dobře.
- Nereo. - Ano?
Tady máš smlouvu.
Až budeš mít čas, koukni na ni a podepiš ji.
Díky.
HRUBÁ MĚSÍČNÍ MZDA
BEZLAKTÓZOVÉ, PLNOTUČNÉ
FIXNÍ SAZBA: 14,90 €
PRONÁJEM PLYNOMĚRU: 7,25 €
DALŠÍ: 6,17 €
ROZCHÁZENÍ
- Ty budeš mít výstavu? - Jo.
Gratuluju, Adri!
Chtěl jsem tě pozvat osobně.
Vím, že se situace změnila.
Ale bylas součástí toho procesu, tak chci, abys tam byla.
Tolikrát jsme o tom mluvili.
Já vím.
To bych si nenechala ujít.
To si žádá přípitek.
- Vermut? - Tak jo.
Fajn.
- Pozval jsem i holky. - Fakt?
- Abyste mohly jít spolu. - Určitě se jim to bude líbit.
Není ti tu zima?
Je rozbitý vytápění.
Teda! Budeš mít vlastní výstavu.
Byl to tvůj sen.
Ty si taky splníš sen, až dokončíš úpravy toho románu.
Jo.
Já ti nevím. Čím víc to čtu, tím míň to chci vydat.
Chceš olivu?
Co?
Do toho vermutu. Chceš do něj olivu?
Jak chceš.
Zelený nemám, tak jsem dala černý.
Díky.
Na splněné sny.
Jo.
No fuj!
Kurva.
Co se děje? Jestli je tu pavouk, odcházím.
- Kde je? - Co to má být?
- Kartáček na zuby. - Jo, ale čí?
Sergiův, koho asi.
Ty toho naděláš.
Vědělas, že je na kartáčku tolik bakterií jako v záchodě?
Nechtěj vědět, kde měl pusu, než si šel vyčistit zuby.
Hele, chtěla jsem ti říct,
že by bylo fajn, kdybys s ním vydržela v jedný místnosti.
Nechci po tobě, abyste byli nejlepší kámoši, ale…
Tak to by si mohl začít nechávat věci jinde.
Kde mám kartáček?
Říkalas, že po výplatě odejdeš. Máš ho v taštičce.
Co je?
Dneska mi dali smlouvu. Plat je hroznej.
Ale jestli chceš, abych šla, můžu někomu zavolat. Zvládnu to.
- Ne. - Klidně půjdu. To nevadí.
Ne. Slíbila jsem ti, že tu budeš moct zůstat, jak dlouho bude třeba.
Tohle si radši odnesu.
To si dělá prdel.
Je v zasedačce zapnutá klimatizace?
Myslím, že ano.
A je tam káva, voda, co budete chtít.
Super.
- Za chvíli je u vás. - Díky.
Ahoj.
- Tak velký den je konečně tady, co? - Jo.
Konečně.
Psala jsem ti.
- Málem jsem odpověděl. - Jasně.
Borjo, já…
Já nemůžu…
- Už to nevydržím. - Počkej.
Dlouho jsme se neviděli, ale teď není vhodná doba.
Co? Ne, musím se převlíct. Potím se, když jsem ve stresu.
- Ty se potíš? - Jo.
To jsem nevěděl. Vždyť to děláš běžně.
Jo, ale nejde o prezentaci.
Ta s tím nemá nic společnýho. Je to kvůli tobě.
Protože mi moc chybíš,
neměla jsem ti strkat nos do práce. A taky…
Protože tě miluju.
Jsi tak krásný.
Miluješ mě?
Jo.
Já tě taky miluju.
Vážně?
- Ano. - Jo?
…co září jak slunce.
A ten zamilovaný pohled
ti nějak zůstane.
Máš ještě další košile?
- Co? - Měla by ses zas převlíct.
Promiň.
Jsem hrozná.
- Pomůžeš mi? - Mám?
- Jo. Zasekla jsem se. Zatáhni… - Za co?
- Nahoru. No tak. - Dobře.
- Opatrně. - Moje vlasy.
- Ne, ona se potí. - Můžete jít dovnitř.
Joaquín Orta na vás čeká.
Bezva.
- Tak jo. - Fajn. Díky.
Nechci žádný další hádky a problémy.
- Já taky ne. - Dobře.
Musíme vymyslet řešení, které bude vyhovovat oběma.
Naprosto souhlasím.
- Vážně? - Jasně.
- Je fajn, že to bereme stejně. - To jo.
- Tak… - Jasně.
- Jdu na to. - Utíkej. Počkej.
- Zlom vaz. To zvládneš. - Jo.
Pojď sem.
- Tak já jdu. - Jdi.
Dej si, ať zapomeneš na svůj plat.
Je sice na prd, ale nájmy v Madridu jsou horší.
Lole nevadí, že u ní bydlíš, ne?
O Lolu nejde. Problém je Sergio. Je to kretén a nemůžu ho vystát.
Je to její kluk.
Jasně, je to kretén,
ale…
Díky, Julio.
Ale musíš tu být pro ni, až jí to docvakne.
- Posloucháš mě vůbec? - Co?
Nebo přemýšlíš nad tím, že odsud půjdeš rovnou na tetanovku?
Tobě se tu fakt líbí?
Jo.
Jestli si chceš udržet kamarády, neměla bys být tak přísná.
A být víc pružnější u věcí, který nemusíš.
Co děláš večer?
Carmen!
Borjo!
- Ahoj! - Čau.
Ráno jsme si to rozdali.
- Dobrý? - Jde to?
Už jde Lola.
Čau. Jak to jde?
- Sergio, tohle je Carmen. - Ahoj.
- Valeria. - Čau.
- A Borja. - Těší mě.
Ty jsi umělcova bývalá?
Jo.
Divný, co?
Pardon za zpoždění.
Jsem Olga.
- Ahoj. - Zdravím.
Olga je…
kamarádka.
Je to umělkyně. Myslela jsem, že by se jí to mohlo líbit.
Konečně se poznáváme! Díky za tu nejhezčí obálku na světě.
- Dobře, že tě Nerea pozvala. - Díky.
Tak půjdeme dovnitř?
- Jo. - Jasně.
Díky.
Dobrý den.
Díky.
Proč se tak tváříte? Děláte, jako byste nikdy neviděli fotky…
Zůstaň se mnou navždy,
trochu jsem se ztratil.
Zapomněl jsem ti říct, že s tebou chci strávit život.
Gratuluju!
Tvoje sny se splnily, ale na můj účet.
Val, nikdo si nevšimne, že jsi to ty.
- Gratuluju! - Díky.
Na záchodě byla dlouhá řada. Kde mám pití?
Pamatuješ na Alicii? Seznámily jste se u ní doma,
kde jsem jí točil videa.
- Tys byla… - Jo.
Co říkáš na tu výstavu?
- No… - Adriáne, zlato.
Nějací kupci tě chtějí poznat.
- Vážně? - Jo. Jdeme.
Jen jdi, zlato. Já půjdu. Mám hlídání jen do deseti.
Jsou krásné.
Je to úžasný způsob, jak se vyrovnat s rozchodem.
Nepovídej.
Je odvážné si uvědomit, že na minulosti nezáleží,
a pustit ji z hlavy.
- Jdu si odložit kabát. - Jasně.
Ten Adri má ale odvahu vystavit zrovna tyhle fotky.
Chudák Val.
Ale proč? Jsou to super fotky.
Umí si hrát s orámováním, světlem…
Jo, ale organizování mu nejde.
Chybí mu tu informace a biografie.
Když tu budou fotky tvý nahý kámošky, nikdo si žádný leták číst nebude.
- Dáš si víno? - Jasně.
Dřív ti nevadilo, že jsem ty fotky publikoval.
Řekl jsi to sám. „Dřív.“
Ještě, že jsem ti přenechala práva.
To je pro mě?
Chtěl jsem ti o Alicii říct, ale…
nevěděl jsem jak.
Po našem rozchodu jsem byl troska.
Stála po mém boku a prostě se to stalo. Ale teprve se poznáváme.
Nemusíš mi to vysvětlovat. Už spolu nejsme.
Já vím, ale chtěl jsem.
Kvůli těm rokům, co jsme byli spolu.
- Musím se soustředit. - Nesahej mi na foťák.
- Já nechci. - No tak.
TY ROKY, CO JSME BYLI SPOLU
Co já vím. Třeba jsem i v tý tvý knížce.
Hned se vrátím.
Val.
Obsazeno!
- Víme. - Kdo si myslí, že jsou?
Je múzou tý výstavy. Trochu úcty.
Snažím se celou dobu popírat, že jsem to já, ale dík.
- Jsi v pohodě? - Jo.
Jo, jen je toho na mě trochu moc.
- To je normální. - Jo.
Nemusíme tu být, jestli nechceš.
Víte co? Mně se ty fotky líbí.
Jsou krásný.
- Mám se ráda. - A my zase tebe.
Přesně tak. Bravo. Jsi nejlepší, holka!
Mám odemknout?
- Jo. - Tak fajn. Jdeme.
- Jdeme? - Jdeme.
Jdeme!
Jdeme.
Pardon.
- Kam jdeme? - Chci ti něco ukázat.
Co?
- Tady. - Tady? Vážně?
Bože, tohle mi tak chybělo.
Tolikrát jsme se hádali, protože jsme si nerozuměli.
Zlato!
Vsadím se, že jsi Joaquína Ortu ohromil.
Ani nevíš jak.
Já svou prezentaci nepředstavím.
Jsem spokojený s tím, co jsem vytvořil,
a vážím si té příležitosti i toho, že jste mi věřili,
ale z osobních důvodů
musím tuhle kampaň i pracovní nabídku odmítnout.
Ne, zlato, počkej.
Co se děje?
Ale já ne…
V téhle složce je seznam nápadů na kampaň,
ale tohle je má hlavní myšlenka.
Rtěnka není jen make-up. Je to i způsob komunikace.
- Nemůžu uvěřit, žes to odprezentovala. - Já nemůžu uvěřit, žes odmítnul.
Jasně. Měli jsme myslet na to, co je pro nás nejlepší.
Profesně, Borjo.
V našem vztahu, Carmen.
Je jasný, že se nedokážeme shodnout ani na tom, jestli se shodneme.
S tím souhlasím.
Tak co? Jak je?
Já nevím.
Sranda je, že jsem středobodem tý výstavy,
ale má mi to říct, že už jsem mu ukradená.
- Jsem minulostí. - Jak jsi na to přišla?
Tak mi to interpretovala Adriánova nová přítelkyně.
Cože?
Já nechápu, co to s tím Borjou je.
Fakt ne.
- No konečně! Kde jste byly? - Dej to sem.
Neříkej mi, že si to se Sergiem užíváš.
Když budeš takhle chlastat, pozvracíš se.
Když tě má někdo rád, podrží ti u toho vlasy.
A vy mi je držíte vždycky.
Zvoní ti mobil.
Panebože. To je zase Carlos.
Ale fakt, já…
Jeden neví, kdy sklapnout, a druhý, kdy přestat volat.
Třeba volá, protože mu na tobě záleží, i když jste jen kámoši.
Hele, už takhle bydlíš u mě doma, tak se mi nemusíš plést do života.
Dobře.
Aspoň někdo si tu užil večer. Co ta tvá holka?
Není to moje holka.
- Holky, asi jsem to podělala. - Proč?
Když vezmete, že si nevěřím,
a přidáte fakt, že jste všechny měly doprovod,
vyjde vám, že jsem jednala dost neuváženě.
- Prosím? - Jsem teď děsně zranitelná.
Nesuďte mě.
Podělala jsem to, co?
Holky?
Zkoušel jsem volat.
A já to zkoušela nezvedat.
- Půjdeme dovnitř? - Jo.
Číšníci jsou velmi profesionální a catering je super.
Pamatuješ, co jsem říkala o tolerování Sergia?
Je to strašnej kretén.
Co? Nelíbí se ti?
Je divný takhle vidět svou kámošku.
Jo, ale…
k čemu je umění, když tě nevytrhne z tvé komfortní zóny?
- Aby se lidem líbilo? - Ne. To není umění.
To jsou dekorace.
Umění musí provokovat.
Nutit nás klást si otázky.
Tak pojď.
No tak.
Co vidíš?
Valerii.
Co vidíš?
Je to ona, ale zároveň není.
- Jiná Valerie. - Přesně tak.
Přestala se hlídat. Uvolnila se.
Ne. Tady ne.
Jdu domů. Zítra musím brzo do práce.
Mimochodem, myslím, že bys byla skvělá koordinátorka akcí,
ale musela bys vystoupit ze své komfortní zóny.
Tahle série se mi na celé výstavě líbí nejvíc.
Když se na ně podívám, vidím v tom část sebe, co je odhodlaná.
Neohrožená.
Tuhle část před tebou nemůžu ukazovat.
Co tím myslíš?
No tak, Víctore.
Vždycky mě rozhodíš.
Nejsme pár, ale chováme se tak.
Občas vypadáš, že to myslíš vážně, ale na druhou stranu…
jsi nečetl mou knihu.
Ne, že bych si ji nechtěl přečíst.
Ukazuješ v ní, jaká jsi.
Celá.
A když si to přečtu teď,
znamenalo by to, že k tobě získám klíč moc brzo.
A to nechci.
Co to drama ukončit a být k sobě pro změnu upřímní?
Souhlasím.
Když o nás teď Adrián ví, bude to snazší.
Tys mu to neřekla.
Ale chci. Vážně.
- Promiň. - Tak já půjdu domů.
A zítra ti zavolám, abychom se sešli.
Žádný spěch, žádné postranní úmysly.
Žádné drama. Dobře?
Už se těším na zítra.
Dobře.
Teda.
- Gratuluju k výstavě. - Díky.
Pardon. Tady jsi!
Borjo…
Mrzí mě, že ses té práce vzdal, ale není fér, abys na mě byl naštvaný.
Já to po tobě nechtěla.
Naznačovali jsme to, když jsme to probírali, ne?
Ne.
Nebo jo. Kdo ví?
Jak můžu založit kampaň na řeči make-upu,
když nedokážu komunikovat s vlastním klukem?
Co je to řeč make-upu?
Podle toho, jak ho použiješ,
můžete říct spoustu věcí, aniž bys otevřel pusu.
- To je fuk. - Co?
Tak například…
tahle holka.
Je kreativní a je jí jedno, že je to vidět.
To je…
ta tvá kampaň?
Jo.
- Ta moje byla dobrá. Fakt. - To je mi jasný.
Ale tvá je skvělá.
Myslíš?
Není to jen make-up. Je to tvůj hlas.
Bože, tvý slogany mě tak rajcujou.
Lolo, Olga už šla, tak taky půjdu. Jsem utahaná.
„Jsem utahaná.“
- Jo. Proč? - Nehraj to, Nereo.
Všichni víme, že se ti tu s náma nelíbí, protože nejsme tak dokonalý jako ty.
- Že jo? - To není pravda.
„To není pravda.“
Radši budu nedokonalá Lola než ledová královna Nerea.
Se mnou aspoň vydrží můj doprovod celý večer.
Ty se ale umíš rozjet.
Taky se teprve poznáváme.
Já…
promiň, že jsem tě nevaroval, co tě tu čeká.
Jako umění jsou krásný.
Ale jako tvá ex říkám,
že jsou hrozný.
Nechápu, proč je to mezi námi teď tak trapný.
Teď už víme, co nejsme.
Asi to přejde, až zjistíme,
co jsme. Kdo ví.
Díky, že jsi mě přišla podpořit.
Vážně.
Opatruj se.
Ty taky.
LEVNÝ POKOJ VE SDÍLENÉM BYTĚ
Roztahuješ se přes celou postel.
Opatrně.
JOAQUÍN ORTA - Ta prezentace byla skvělá. Ta práce je tvoje.
Toužím tě pomalu svlékat vrstvu po vrstvě,
dokud nenajdu na fotce Valerii.
VALERIE FÉRRIZOVÁ, PODVODNICE
KLIKNI A KUP
POTVRZENÍ OBJEDNÁVKY DĚKUJEME ZA NÁKUP
STAHUJ A ČTI
STAHUJI
Překlad titulků: Anna Hulcová