SERIÁL NETFLIX
PŘEPRAVA TROYA
Nech toho, vždyť jedeme!
Nemám to dělat za jízdy. Já vím.
VYTÁČÍM BORJA
UŽIVATEL OBSAZENÝ
DÍAZ A PARTNEŘI
MILÁ NEREO, V SOUČASNÉ DOBĚ BOHUŽEL NEMÁME VOLNOU POZICI.
KNIHKUPECTVÍ LALÁ
ELÍSABET BENAVENTOVÁ
Asi musím být nejčastější zákazník.
Už jste tu někdy byla?
Chodím každý týden.
Jsem spisovatelka.
Právě jsem vydala knihu.
Tuhle? Jde dost na dračku.
Ne, tu neprodáváte. Vydala jsem ji vlastním nákladem.
V digitální podobě.
Byl to risk,
ale díky tomu jsem mohla zůstat sama sebou a umožnilo mi to…
Dělá to 32,90.
Chcete tašku?
Ne.
Není třeba. Díky.
AHOJ VALERIE!
ZAPLACENO
Díky.
Kolik jste prodala výtisků?
NA MOTIVY ROMÁNŮ ELÍSABET BENAVENTOVÉ
2.3 KNIHA NENÍ JEN KNIHA
- Sedm. - Ne!
Tři!
Jo!
Celkem jsem prodala tři knížky.
- Je to ubohý. - Co jsi čekala?
- Že to bude po týdnu bestseller? - Pomáháš.
S Borjou trochu nestíháme ten tvůj marketingový plán.
Pořád nebere telefon?
Nenechá to ani vyzvánět, ani spadnout do hlasovky.
- Rovnou mi to típne. - Říkala 45?
- Ne, 55. - Ojedu tě hned.
Abys věděla, já tu knížku četla a už jsem ti říkala, že je boží.
Neříkáš to jen tak?
Udělala jsi ze mě sexuální bohyni. Komu by se to nelíbilo?
- Já ji četla dvakrát. - Jo? Protože nemáš na jiný knížky?
Jo, ale taky jsem ji úplně zhltla.
- Fakt? - Kolik říkala?
Dala jsem ji na jeden zátah. Borja mě ignoruje, tak mám spoustu času.
Sakra.
- Co? - Jedna, dva, tři.
- Vy jste jediný, kdo ji koupil. - A co tvoje rodina?
Neví to. Ani Adrián.
Píšu v ní o tý nevěře. Do smrti by mě nenáviděl.
Můžeš říct, že je to básnická licence.
Měla jsem to vydat pod pseudonymem.
Neboj, o tý tvý knížce nikdo neví.
- Hej! - Chtěla jsem říct prozatím.
- Neboj, začne se prodávat. - Občas má člověk přehnaný očekávání.
Jdeme na to!
Dvacet devět!
Slyšely jste to? Není to jen číslo.
Je to věková hranice úspěchu.
- Dvacet devět? - Proto máš nervy.
A proto jsem taky doteď nepohla s tou prezentací.
- Jsem moc opilá, abych to chápala. - Fakt.
Kdy jsi byla naposled na dovolený? Na kolika jsi byla pohovorech?
Jsem jediná, koho trápí představa, že musí uspět do 30?
Ne. Od 30 tě lidi začnou vnímat jako chodící dělohu.
Slyšela jsem kolegu, jak rozděluje ženy na tvořitelky a množitelky.
Jako bys nemohla být oboje.
- Nebo ani jedno. - Bingo!
- Říkala „bingo“? - Ne.
- Dej tu ruku dolů. - Tady! Bingo!
- Vyhrála. - Ne, spletla se.
- Co si jít sednout? - Dobře.
- Fajn. - Vás někam vzít…
- Jdeme zpívat! - Ano, prosím.
- Dopiju to a jdeme. - Taková ostuda.
- Přestaň. - Já, nahá?
- Jo. - Nebo jen nahoře bez.
- Půjdem na večeři? - Já mám rande z Hoopu. To je nový Tinder.
- Já ty nový aplikace vůbec nestíhám. - Poddej se tomu, kámo.
Sergio se pořád neozval?
Ignoruje mě.
- Je to tak lepší, ne? - Já mám taky rande.
Jdu na večeři s Víctorem. Údajně.
„Údajně“?
- Cos do toho dal? - Kari.
- Proč? Nedá se to jíst. - Naučil jsem se to v Berlíně.
- Fakt? - Jo.
Co dalšího ses tam naučil?
- Už to začíná. - Nezájem.
- Neuvidíme začátek. Je důležitý. - To je mi fuk.
Pojď.
Píšou, že je to jako balet.
Je to verze Labutího jezera, ale s moderním tancem.
Netančí na špičkách, ale… Co?
Co je?
Moc ti to sluší.
Přesně to potřebuješ. Nabíječe.
Víctor je ideální, když nechceš závazek.
Přeskočíte všechny vztahový kraviny.
Jo, jasně. Je dobře, že spolu nemáme klasický vztah.
Neříkej mi, že chceš vztah.
- Neříkám. - Myslíš si to.
- Vůbec. - Tvářila ses tak.
- Jako když krájíš cibuli. - Soustředěně.
- S napuchlýma očima. - To nedělám.
Jasně.
Hele, je to Víctor. Já ho znám.
Nečekej brunche a společný účet na Netflixu.
To ne, jen by mě zajímalo, jestli máme i jiný společný zájmy než sex.
V čem je problém?
Je to pro mě novinka.
Snažím se na ten flexibilní vztah zvyknout.
Řekla jsi šéfový, že ti nabídli práci?
- No tak! - Teda!
- Takhle se mění téma. - Jen se ptám!
Já vím.
Dala mi nový projekt pro nějaký posilovny.
A mimochodem,
dostanu lekci aerial jógy zdarma a můžu s sebou někoho vzít.
Super! Val je teď flexibilní!
Že jo?
Myslíš, že už jsme šli kolem…
Jo. Mělo to být tak tři ulice…
Takže tady…
Tady je ta třetí.
- Jedenáct. Tady to je. - Počkej.
- Co? - Líbí se mi, když se usmíváš.
- Počkej. Chci něco dělat. - Jo, já taky.
Chci dělat něco, co nezahrnuje sex.
Nebo aspoň ze začátku. Dobře?
- Tak půjdeme. - Jo.
Určitě?
- Co to bude? - Jak to myslíš?
- Kam jdeme? - Uvidíš. Je to překvapení.
- Doporučil ti to někdo? - Pak ti to řeknu.
Vidíš tu holku?
To je Luna Miguelová. Má oblíbená básnířka.
- Miluju poezii. - Jo, jasně.
Tohle je aperitiv s poezií na gauči.
Lidi si sem chodí poslechnout její básně.
Aha.
- Víctore, brzo to budeš znát nazpaměť. - Nikdy nemám dost.
Říkal jsem, že miluju poezii.
- Nemáš hlad? - Ne.
Takže už jsi tu byl. Je trochu divný sem chodit sám.
- Obvykle sem chodí jen páry. - Jako my.
No, já myslela páry jako… páry.
Makronky. Nechali si poradit.
Je úžasný, že znáš Lunu Miguelovou.
Baví mě tě poznávat.
Nás dva. Jací jsme,
co jsme.
- Pomalu. - Jasně.
- Dáš si? - Jo.
Ráda beru věci pomalu, ale vždycky chci vědět, kam to míří.
A tím pádem mě zajímá,
co my dva?
Recitál začíná.
My dva
bychom si měli sednout.
- Můžeme si promluvit? - Umím spoustu řečí, jen ne tu tvou.
- Celý týden ti volám. - Nelži.
- Neodpovídáš mi na zprávy. - Na jaký?
Sergio, je konec. Přestaň se snažit. Už se spolu nemáme o čem bavit.
Dej mi aspoň pět minut.
Měl jsi několik měsíců. Promiň.
Kvůli tobě jsem opustil Martu.
Chci být s tebou.
Nic mi k tomu neřekneš?
Dobrý?
Jo, v pohodě.
Rychle pryč.
Dneska ti to vysvětlím.
Vysvětlím ti, ať jdeš pryč.
„Chceš po mě báseň o štěstí. Co mám říct?
Věřím na lásku.
V životě mě nejvíc vzrušuje jíst o nedělích pizzu.
Miluju držet sperma mezi nohama,
dokud kapku po kapce neproteče na zem z mých snů.
Chceš po mě báseň o štěstí…“
Chci být flexibilní,
ale taky chci vědět, kam to směřuje.
Můžeme to probrat potom?
Potom už ale nikdy nemluvíme, jen šukáme.
Pardon.
Vstávej.
„Četla jsem knihu, kde hlavní hrdinka zabila svou kočku.“
Pardon, že jsem na vás šlápla.
„…když se milenci rozejdou.“
Nesměj se.
Nesměj se. Myslím to vážně.
Scházíme se už dva týdny, a já ani nevím, že máš rád poezii.
Adriána sis vzala po pár týdnech vztahu.
- To nebyl nejlepší nápad. - Adrián s tím nemá nic společnýho.
Ale má. Myslíš pořád jen na minulost a budoucnost.
A neužíváš si, co je mezi tím.
Jak bych mohla? Vůbec nic o tobě nevím.
Ani nevím, jaký máš oblíbený jídlo.
Ceviche.
- A jaký máš rád kafe? - Americano. Bez mlíka.
- Fakt? - Jo.
Kdy máš narozeniny?
Příští týden.
Jasně.
Vážně. Příští týden.
Cože?
Ty jsi Váha?
Pardon.
Kolik mu bude?
Netuším. Ani jsem se v tom šoku nezeptala.
Třicet pět?
- Míň, ne? - Ty světlý oči můžou mást.
Povídej, jak ti je?
Jsem vyschlá jak řeka v létě. A víš, co je na tom nejhorší?
Kritizovala jsem Borjovy nápady, ale co mám já?
Slibnou budoucnost a geniální mysl?
Která ani nedokáže vymyslet dobrou kampaň.
Období, kdy byl můj profesní i osobní život nejvíc na hovno,
mě inspirovalo k napsání Podvodnice.
Jo, ale já musím prodat víc než jen tři rtěnky.
Psala jsem Borjovi, ať si tu knížku kvůli kampani koupí,
ale překvapivě neodpověděl.
PRODANÉ VÝTISKY: 4
Teď si ji koupil.
Aspoň, vím, že mu ty zprávy chodí.
Co chceš Víctorovi koupit?
Vím o něm jen to, že má rád ceviche a Americano.
- Ať tě ani nenapadne mu koupit kuchařku. - Vědět, jak to mezi námi je, něco vyberu.
- To s tím nějak souvisí? - Jo.
Můžu mu dát The Light Years, ale je to sága.
Mám mu koupit všech pět dílů?
- Vypadalo by to jak žádost o ruku. - Trochu jo.
Mohla bych mu dát Pýchu a Předsudek, ale nebylo by to upřímný.
Náš vztah je větší hazard.
Máš radši filmovou verzi z roku 1995 nebo 2005?
Colin Firth!
Ale to je jedno.
Knižní adaptace vždycky schytají kritiku.
Jo.
Co mu nedat nic, když mezi námi nic není?
Prostě vyber nějakou knížku a přestaň vyšilovat.
Ne, není to jen kniha.
Dáváš mu tím slova, intimitu a chvíle o samotě.
Je to poselství samo o sobě.
„Je to poselství samo o sobě.“
Jasně.
Jo! Okamžiky. Je to poselství samo o sobě!
- Jsi boží. Musím jít pracovat! - Co jsem řekla?
- Miluju tě. Moc děkuju! - Pomoz mi!
Nemůžu.
Co sháníte?
SERGIO - PŘED DVĚMA TÝDNY
Později. Chci…
Marta nepracuje, tak bude těžší se sejít.
Mám plány s holkama.
Zastavím se v šest. Chci tě.
Později. Jdu se osprchovat.
KONTAKT ZABLOKOVÁN
Jsi v pohodě?
Co se děje? Celý odpoledne jsi nějaká divná.
Nic se neděje.
Jsem v pohodě. Fakt.
Jsem tady.
Kdyby sis chtěla promluvit nebo mi říct, jak…
Nechci tě milovat.
Už je mezi námi konec.
Dnešek není
jen tak obyčejný den.
Dnešek není
jen tak obyčejný den.
Dneska totiž vůbec
nebudu vstávat brzo.
Ty mi nepopřeješ
dobré ráno na chodbě.
Adri!
Říkal jsem, že se tu stavím pro věci, pamatuješ?
- Jdu nevhod? Můžu přijít… - Ne.
- Ne, promiň. Pojď dál. - Bude to jen minutka.
Je to divný…
být ve vlastním bytě cizí.
Já vím.
Po návratu z Valencie jsem to měla stejně.
Bez tebe je to tu úplně jiný.
- Dáš si pivo, vodu nebo čaj? - Ne. Díky.
- Fajn. - Hledám nějaký negativy.
Třeba budou někde tady. Můžu se podívat?
Jasně, klidně to tu prohledej. Přece jen je to taky tvůj byt.
Jak to jde s tou knížkou? Kdy ji vydáš?
Vydání se asi ještě opozdí.
Vyžádali si ještě nějaké změny. A znáš mě…
- Dojdu ti pro krabici. - Dobře.
VYTÁČÍM VÍCTOR
Díkybohu, že jdeš. Čeká mě pohovor.
Co myslíš? A neříkej, že vypadám tuctově, protože…
- Co se děje? - Tys mi zablokovala Sergia?
Jo, zablokovala.
Jestli to chápu dobře,
pozvala jsem si tě domů, a ty mi uděláš tohle?
A co přesně jsem udělala?
Dovolila ti na něj zapomenout. Postrčila tě k zdravým vztahům.
- Už se usmíváš, když mluvíš o chlapech. - Bylo to moje rozhodnutí.
Ne. Problém byl, že vždycky o všem rozhodoval on.
Posloucháš se? Kritizuješ ho, že rozhodoval za mě,
ale ty děláš to samý.
- Zasloužíš si někoho lepšího. - Jo?
Já ale nikoho lepšího nechci. Třeba jsi to ty, kdo má problém.
Musíš mít všechno dokonalý. Podívej, jak jsi celá naškrobená.
Ale svět takový není. Nemůžeš měnit lidi.
Tak je lepší se spokojit s drobečky?
Opustil Martu kvůli mně.
- Myslíš, že to něco změní? - Chci to zjistit.
Jen jsem tě toho chtěla ušetřit.
Já vím,
ale miluju ho.
Já vím.
A on taky.
Udělej pro mě něco.
Bez ohledu na to, jak moc ho miluješ, vždycky miluj sama sebe víc.
Nic? Jestli spěcháš, můžu se podívat…
Ne. Můžu kouknout do ložnice?
- Máš sraz s holkama? - Ne.
To asi balíček, na který čekám. Ty…
Jo.
- V pohodě? - Ne.
Volala jsem ti, ale máš vypnutý mobil. Nemůžeme to přesunout?
To kvůli tomu, co jsme řešili?
- Co? - Že neříkám, jak to mezi námi je.
Ne.
Jde o to, že mám migrénu.
Jo, migrénu. Hroznou.
Z toho, jak pořád civím do počítače.
Jasně. Možná nechci náš vztah nijak škatulkovat,
možná potřebuju víc času než ty, ale vážně s tebou chci být.
A…
chci tě pozvat na rodinnou oslavu mých narozenin.
Cože?
Nebude to nic formálního, ale chci jim tě představit.
Vážně?
Vážně.
Jasně, půjdu ráda.
Ale už musím…
- Jasně. Jdi odpočívat. - Jo.
- Vzala sis na to něco? - Ne. Kdyžtak až pak.
- Já… - Zavři se do tmy.
Našel jsem je.
Tak co, už jsi jedla?
No…
LÉKÁRNA
VALERIE - Koupil jsem ti něco na migrénu.
- Jsi v pohodě? - Jo.
Chodit do parků a fotit fotky jako…
- Nerea Bernalová? - To jsem já.
Pojďte za mnou, prosím.
Dobře.
Takže…
Pročetla jsem si váš životopis.
Vidím, že jste nepracovala v mnoha advokátních kancelářích.
Všechno v pořádku?
Radši půjdu. Aspoň nám oběma ušetřím čas.
- Promiňte? - Vím, jak to skončí.
Pracovala jsem jen ve firmě rodičů, a vy hledáte někoho zkušeného.
Všechno jsem si musela vydřít.
O tom nepochybuji, ale nechápu…
Ani nevíte, na kolika pohovorech už jsem byla.
Je mi 29. Zatímco mé kamarádky přemýšlí, kdy začnou být úspěšné,
já se snažím uživit. A omlouvám se, ale už mě to unavuje.
Nebaví mě se nechávat soudit a nic neříkat.
Děkuju.
To je ale makačka.
Pak musíme jít na pivo. Potřebuju poradit.
- Říkalas, že jóga je blbost. - Jen kundaliní.
Už celé dny jsem neměla sex a zakrňuju. A tohle je zadarmo.
Vypadá to nebezpečně.
Tobě přijde nebezpečný všechno, co zahrnuje pohyb.
Jednou jsem byla u kluka, který to měl. Docela mi to šlo.
- Z Tindru? - Ne, z online deskovek.
Ty se nezastavíš.
Dámy, na začátek se pořádně protáhneme.
Položte levou nohu do houpačky a rozpažte pravou rukou.
- Sergio odešel od Marty. - Co?
Chce, abychom to zkusili.
Zajímalo by mě, jestli se toxický vztah může změnit.
A teď prohodíme nohy.
Aspoň víš, jak na tom tvůj vztah je.
Nabíječ Víctor mě pozval ke svým rodičům.
Cože?
- Pardon. - Prý to bude neformální.
Neformální je jít do kina nebo mít sex. Setkání s rodiči je jiný.
Nyní si dáme houpačku za lopatky.
A velmi pomalu protahujeme a otvíráme hrudník.
- Carmen, ty znáš Borjovy rodiče? - Ne.
Super.
- Proč? - Radši se do toho ani nepouštěj.
Nevím, proč to lidi berou pozitivně.
Rodina přináší jen hádky, problémy a nutnost dávat dárky.
Ticho, dámy.
Teď se opřeme a znovu protáhneme hrudník.
Bože, to jsem tak potřebovala.
Přišel mi mail z práce, kde jsem byla na pohovoru.
- Dobrý zprávy? - Pochybuju.
Asi jsem tam něco nechala. Kromě důstojnosti.
Není nebezpečný takhle dlouho viset?
Prý ti to může rozhodit rovnováhu.
Máš kliku, že máš dobrý geny. Na cvičení tě neužije.
- Dobře, dámy. A teď si dáme netopýra. - Co?
Zakloňte se. Chytněte se houpačky,
zahákněte si za ni nohy a spusťte tělo.
Carmen, inspirovala jsem tě nápadem na tu kampaň?
„Make-up je vaše řeč. Vyjádřete se.“
To se ti povedlo!
To zní skvěle. Ale to znamená, že ženy,
který se neumí nalíčit, mají problém s komunikací.
Koukejte! Pak že mi sporty nejdou.
A teď se velmi pomalu vrátíme. Chyťte se houpačky
a pomalu se vytáhněte nahoru.
- Val! - Není ti nic?
- Ne. - Ty vole!
Všechno nejlepší.
Díky.
Připoutej se.
Dobře.
- Počkej. - Nerad chodím pozdě.
Jsi nervózní? Vůbec jsi v autě nemluvil.
Ne. Nejsi první holka, kterou jsem vzal k našim.
Víctore.
- Bílý? - Jo.
Čekala jsem to tu intimnější.
- Má sestra-dvojče má taky narozeniny. - Máš dvojče?
Mami.
Drahoušku.
- Jak se dneska máš? - Výborně. Co ty?
Dobrý. Už jsme trochu opilí.
Udělali jsme si s tátou před oslavou ochutnávku vín.
- To je Valeria? - Ano.
Valerie.
- Panečku! Moc mě těší. - Zdravím.
Pojď sem.
Jsi krásná.
- Nápodobně. - Buď tu jako doma. A tohle dej pryč.
- Máme červené. Dej si Rioju. - Dobře.
- Seznámím tě s ostatními? - Tak jo.
Máš moc milou mámu.
Carol.
- Tohle je moje dvojče, Carolina. - Ahoj.
Těší mě. Gratuluju! V kolikátém jsi?
V osmém. Už se nemůžu dočkat, až ten vetřelec vyleze.
- Tak o mém synovci nemluv. - Sklapni.
- Tohle je její manžel Peter. - Těší mě.
A jak jsi asi uhodla, tamhle je můj otec Víctor.
Přinesla jsem menší dezert.
Ale teď už vím, že jsem měla přinést víc.
Ne, je to super. Díky, zlato.
- Kde je Aina? Mladší sestra. - Má zpoždění, jako obvykle.
Je čas jít jíst. Posaďte se.
Pojďte.
Pojď se mnou. Odneseme to do kuchyně.
- Mami. - Hned ti ji vrátím.
- Pardon. - Vypadá to báječně!
Díky.
- Můžu ti pomoct? - Ne, posaď se.
- Sklenici Rioji? - Tak jo.
Jsem ráda, že jsi přišla.
Vážně. Víctor nám o svých holkách často neříká.
Mluvil o mně?
Ano.
Tolik, že jsem si ráno koupila tvou knížku.
Jsi první, koho neznám, kdo si ji koupil.
Vážně? Ale nebudu poslední. Uvidíš.
- Zatím mě to moc baví. - Taky si ji chci přečíst.
Ale nevím, jestli chci vědět, jaký je brácha v posteli.
Je úžasný.
Mami, prosím.
- Z toho, co jsem četla… - Zabijte mě.
Neboj, je sexuoložka. Nic ji nerozhází.
Dobře, že jsi manžela opustila.
- Mami! - No tak.
Když nedochází k naplnění sexuálních potřeb,
značí to ve vztahu hlubší problémy.
To ti říká odbornice.
Nenapadlo by mě, že můj první rozhovor s vaší rodinou
bude o mém sexuálním životě.
- Vypadá to skvěle. Můžu? - Ruce pryč.
Co řešíte?
Sexuální scény z její knížky.
Znáš mámu.
Řešily jsme, jak je dobře, že jsem nechala Adriána.
A kdo říkal, žes ho nechala?
Rozešli jsme se.
Pořád nosíš prstýnek.
Odneseme to. Počkáme na vás venku.
- Až po tobě. - Díky.
O co ti jde?
- Je to jen kus kovu. - Není.
Když ho vidím, připomene mi jeho.
- Adrián už není součástí mýho života. - Proč jsi neřekla, že je u tebe?
Nechci, abys mi lhala jako jemu.
Mohls mi to říct, místo abys dělal scénu před mámou.
Chtěla jsem se vyhnout nepříjemný situaci.
Nepříjemný pro koho? Pro tebe? Pro nás?
Dospěj a řekni Adriánovi, že spolu…
- Co? - Však víš.
Ne. Fakt netuším.
Zaškatulkováním nic nezlepšíš.
Ale upřímně. Rozvedeš se?
Jestli to chápu správně,
náš vztah definovat nechceš,
ale nutíš mě, abych definovala, co mám s Adriánem.
Snažím se dospět, ale to jde těžko, když se bavím s dětmi.
- „S dětmi“? - Jo.
Všechno nejlepší.
- Já odcházím. Něco mi do toho vlezlo. - To nevadí, jen jdi.
Díky.
Ahoj.
Odejdi,
temnoto.
Už je den.
Posloucháš svou hlavu.
Připrav se,
že utečeš
za touhle fantazií,
která nedává smysl.
Říká se, že čas všechno zahojí,
ale já chci vidět, jak to chodí.
Tvoje slzy zaplaví město.
Potřebujeme mít jasno.
Čas plyne a nic se nemění.
Zlomené srdce dál bolí.
Tvoje slzy zaplaví město.
Potřebujeme mít jasno.
Čas plyne a nic se nemění.
Zlomené srdce dál bolí.
V tichosti křičí,
aby neprobudilo
všechnu tu bolest
v ostatních.
Peklo…
PRODANÉ VÝTISKY: 5
…je rudá vášeň.
Brzy z něj bude nebe.
Uvidíš.
Říká se, že čas všechno zahojí…
Holky, měla jsem příšerný den. Potřebuju vás vidět.
Ale už mě nebaví se poslouchat a nechci myslet.
Už jsme dlouho nikde nebyly.
…nic se nemění.
Zlomené srdce dál bolí.
Co dneska na všechno zapomenout?
Blahopřeju, začínáte v pondělí.
Pojďte, provedu vás tu.
Určitě mi najdete nějaký důvod k oslavě.
Nějakou radost, abych měla důvod vám koupit panáky.
Na koktejly nemám.
- Můžu poprosit o podpis? - Ano, jistě.
- Tady. - Je to super. Koupila bych si ji.
- Vážně? - Ano.
- Mějte se. - Díky.
Ale hlavní je, abychom byly spolu.
Se vším tím drama s Adriánem a Víctorem vám občas zapomenu říct,
že to vy jste má největší love story.
Překlad titulků: Anna Hulcová