‎UN SERIAL NETFLIX
‎- Ce-a fost aia? ‎- Ce e aia?
‎- Am ajuns. ‎- Bună!
‎- Vrei niște vin? ‎- Alb.
‎Nu fi mofturoasă! Vinul casei, ‎cel care îți pătează dinții.
‎Serios ?
‎Valeria nu vine?
‎N-a spus nimic de două zile, ‎de când a trimis poza aia.
‎ÎNCEP PROCESUL DE AUTOEDITARE!
‎- Se bucură de viață, nu? ‎- Da.
‎- Să vedem. ‎- Un podcast de la Valeria.
‎Mai știți când m-am hotărât ‎să mă public singură?
‎Se pare că e un mare rahat!
‎- Chiar că e în toane proaste. ‎- Se pierde cu firea.
‎Haide!
‎BAZAT PE ROMANELE ‎LUI ELÍSABET BENAVENT
‎AUTOEDITAREA: MÂNDRIE, TORTURĂ ȘI OROARE!
‎2.2 DACĂ NU ȘTII CE SĂ FACI, SCRIE
‎Totul e în coreeană.
‎Da, scumpule. E autentic.
‎Da, dar e ca o ruletă rusească alimentară.
‎Mie îmi place totul,
‎mai puțin kimchi.
‎- Kimchi? ‎- Da!
‎Unde e kimchiul?
‎Trebuie să fie pe aici, pe undeva.
‎Sau aici. În fine, nu știu unde e. ‎Dar e prea picant.
‎N-am mai ieșit la masă împreună ‎de o veșnicie.
‎Amândoi suntem ocupați.
‎Și… nu știu. Apropo, ‎cum merge prezentarea pentru Joaquín Orta?
‎Bine, știi asta.
‎Nu.
‎- Nu știu. De aceea te întreb. ‎- Compilez idei și așa mai departe.
‎Iubitule,
‎dacă ai dat de greu, poți să-mi spui.
‎Adică, mi-e destul de greu și mie.
‎Da, dar nu mi-e greu. ‎Aș spune că am făcut progrese.
‎Bine.
‎Atunci, ce e? Crezi că vreau să te copiez?
‎- Nu, nu cred că mă vei copia. ‎- Da.
‎- Ba da! ‎- Nu!
‎Ascultă. Să mă copiezi? Nu.
‎Nu vreau să ne contaminăm ideile.
‎Când mai m-ai contaminat?
‎- Bună! ‎- Salut!
‎Eu vreau „bimbibra”
‎și kimchi.
‎La fel și eu.
‎Mulțumesc.
‎- Nu. ‎- Nu?
‎- Nu! ‎- De ce nu?
‎- Asta nu dovedește nimic. ‎- Nu?
‎Știi de ce? ‎Kimchiul lor nu e atât de picant.
‎- Da. ‎- Deșteptule.
‎ROCHIE - 125€, PANTOFI - 90€, ‎PANDANTIV - 25€
‎CUM ETALEZI O ROCHIE NOUĂ ‎CÂND EȘTI SĂRACĂ…
‎VALFERRIZ A POSTAT O POZĂ
‎CUM ETALEZI O ROCHIE NOUĂ ‎CÂND EȘTI SĂRACĂ…
‎Virginia te așteaptă să începi ședința.
‎Altceva nu spun.
‎Ședința?
‎- Ședința. ‎- Despre designul de la intrare.
‎Da, așa e.
‎„Da, așa e.”
‎Se pare că te-ai resetat în ultima vreme. ‎Scuză-mă.
‎Alo? Ce e?
‎Scuze, lucram la un proiect.
‎Un proiect cu păr roșcat ‎care a fugit din casa ta ieri?
‎Nu mă așteptam ‎să te îndrăgostești de o femeie măritată.
‎- Nu mai e căsătorită. ‎- Puteam să jur că i-am văzut verigheta.
‎Să mergem.
‎Vin!
‎Am spus că vin!
‎- Echipa de salvare. ‎- Ce salvați?
‎- Pe tine! ‎- De cine?
‎- De viața ta tristă. ‎- Nu e tristă.
‎- Ba da. ‎- Te-ai uitat în oglindă?
‎Arăți ca versiunea ta de pe AliExpress.
‎- E frig. ‎- Ai auzit mesajul pe care ni l-ai trimis?
‎Pari nebună.
‎Sunt puțin stresată de autoeditare.
‎- Sigur. ‎- Asta e doar o parte din problemă.
‎Nu, înțeleg unde bateți.
‎- Da. Știu. ‎- Lola, stai!
‎- Ce e? ‎- Dezastrul ăsta e imaginea vieții ei.
‎O să-ți pui niște pantaloni curați.
‎- Ăștia? ‎- Ăia sunt de vară.
‎- Fetelor, sunt ocupată. ‎- Un pulover. Roz sau verde?
‎- Verzi. Merge cu ochii ei. ‎- Perfect!
‎- E unul galben… ‎- Nu! Brațele sus.
‎Mai sus!
‎Când ai făcut ultimul duș?
‎Trebuie să-ți limpezești mintea ‎și să iei aer curat.
‎- Ești palidă. ‎- Fiindcă nu te-a văzut soarele.
‎- Roșul Chanel! ‎- Am plâns când mi l-ai dat.
‎- Ți-am zis eu. ‎- Da, o clipă.
‎Nu ies pentru că sunt săracă ‎și am mult de lucru.
‎Nu-ți cerem să mergi la Ritz ‎pentru caviar, ci doar să ieși din casă.
‎Nu-ți face griji.
‎Drama ta din lumea întâi ‎va fi aici când te întorci.
‎Ridică-te!
‎Să vedem… telefonul?
‎- La mine. ‎- Poșetă?
‎- Aici! ‎- Perfect.
‎Fată restaurată care iese la o băută?
‎- Aici? ‎- Da!
‎Să mergem!
‎Soarele ăsta e capricios, nu? E înșelător.
‎- E rece! ‎- Fugi de-aici.
‎- De ce stăm la coadă? ‎- E o surpriză.
‎Erau mai mulți oameni ‎la ultimul meu interviu.
‎- Ai răbdare. O să apară ceva. ‎- E frustrant.
‎Ai fost curajoasă și încă ești șomeră. ‎Am fost curajoasă și încă n-am cartea.
‎- Poate că e supraestimat curajul. ‎- Măcar tu ai casa ta.
‎Iar începem. Poți sta la mine cât vrei.
‎M-am gândit că pot să te ajut ‎la curățenie dimineața.
‎E drăguț din partea ta, dar nu e nevoie.
‎Nu e pentru tine, ci pentru mine. ‎Mă simt inutilă.
‎- Bine, atunci. ‎- Cum merge cu Borja?
‎Acum sunt foarte furioasă.
‎Nu-mi spune ce pregătește cu Joaquín Orta.
‎- Nu vrea să te contamineze. ‎- Ce e cu atâta contaminare?
‎Suntem agenți publicitari, ‎nu Greta Thunberg.
‎- Tu i-ai spus ce gânduri ai? ‎- I-aș fi spus, dacă aveam.
‎- N-ai făcut progrese? ‎- Nu.
‎Fiindcă știu că Borja e concurentul meu.
‎- Parcă mă sufoc. ‎- Văd.
‎- Ai vești de la Víctor? ‎- Nu.
‎Aproape că prefer să fie așa. ‎N-aș ști ce să-i spun.
‎Nu spun că a greșit, ‎dar nu la asta mă așteptam.
‎Nu știu.
‎Tu ai mai vorbit cu Sergio?
‎Stăm la coadă de zece minute
‎și am vorbit deja despre Borja, Víctor ‎și Sergio. Ce se întâmplă?
‎- Suntem femei independente. ‎- Lola te întreține.
‎Nu mai avem 15 ani.
‎Ne plac filmele și cărțile. ‎Ne interesează politica.
‎Timp de zece minute, ‎hai să nu vorbim despre…
‎Vafe!
‎- Nu a meritat? ‎- Am stat 20 de minute la rând.
‎Dar ai dreptate, Nerea. ‎Le acordăm prea mult timp.
‎Adevărat.
‎Am putea să te ajutăm cu cartea.
‎- Nu cunoaștem vreun tehnoredactor? ‎- Eu nu.
‎Aș putea vorbi cu o cunoștință. ‎E designer grafic.
‎Serios?
‎- Olga nu e ilustratoare? ‎- Cea care și-a făcut graffiti pe casă?
‎- Nu. ‎- Ba este.
‎- Ce naiba, mi-e datoare. ‎- Ești sigură?
‎Pot gândi un plan de marketing ‎pentru lansare.
‎- Serios? ‎- Sigur.
‎Nu știu ce m-aș face fără voi.
‎Una pentru toate…
‎Și toate pentru una.
‎Da, visează.
‎- L-ai deschis pe Satisfăcător? ‎- Nu.
‎- Dar… ‎- Face așa.
‎E adevărat.
‎Și îmi dai un mesaj
‎Cu inima frântă, când stai la tine acasă
‎M-ai pierdut într-o zi
‎Asta ai vrut
‎Valeria!
‎Val!
‎Vii spre mine și nu…
‎Val!
‎Asta ai vrut
‎Vii spre mine ‎Și nu observi că am plecat deja
‎Că nu mai sunt aici
‎Nici nu te voi săruta
‎Bună!
‎Bună.
‎Am nevoie doar de o secundă.
‎Intră.
‎Nu știam că acum locuiești aici.
‎Nu locuiesc.
‎Vin doar ca să lucrez.
‎Am o ședință foto de ‎body paint ‎într-o oră.
‎Dacă tot ai venit, mă poți ajuta să termin
‎partea din spate a desenului?
‎- Poftim? ‎- Curul.
‎Vreau să-mi vopsești curul.
‎Asistenta mea e blocată ‎în trafic de o oră.
‎Trebuie să se usuce până vine fotograful.
‎Da.
‎Uite, e zona asta. Da?
‎Astea două. Sunt de aceeași culoare, ‎nu e așa de complicat.
‎Trebuie doar să te asiguri ‎că dai cu pensula în aceeași direcție.
‎Poți?
‎Desigur.
‎Ce vrei?
‎Da! O mai știi pe prietena mea Valeria?
‎Are nevoie de o ilustrație ‎pentru coperta cărții ei.
‎E falită, dar va plăti ‎cât de repede poate.
‎Dacă nu are ilustrații, e simplu.
‎Pot s-o termin în câteva zile.
‎Termină câteva bucăți, ‎dar le poate trimite diseară.
‎Mersi mult. Știu că ești ocupat.
‎De unde știi? Nu m-ai mai sunat.
‎M-ai șters din agenda ta roșie?
‎Am uitat de agenda aia.
‎N-am nevoie de ea. ‎Te urmăresc pe Instagram.
‎- Instagram? Ce modern! ‎- Iar tu pari un glumeț.
‎Mă bucur să te văd. Pe bune.
‎Fără filtru.
‎Lola, cu ani în urmă puteai ‎să bei o fabrică de bere singură.
‎Uite că acum bei un pahar de vin. ‎Te-ai muiat.
‎Nu, sunt celiacă.
‎E la modă.
‎Te crezi amuzant?
‎Uite ce am aici.
‎Uită-te la comoara asta mică.
‎E din călătoria noastră în Vietnam! ‎E minunat.
‎De necrezut că am făcut-o ‎pe biciclete cu o singură viteză.
‎Eram nebuni.
‎Am câteva și din excursia ‎pe care am făcut-o imediat după, în Maroc.
‎Doamne!
‎Mai faci chestia aia…
‎Le ai aici.
‎Stepă siberiană, venim!
‎Aș vrea eu.
‎Mi-e dor de excursii de ultim moment.
‎Acum trebuie să cer concediu ‎cu trei luni înainte.
‎E nasol să îmbătrânești.
‎Ești ambalată bine.
‎- Aia e prezentarea? ‎- Nu.
‎O ajut pe Val să-și promoveze cartea.
‎De ce nu mi-ai spus?
‎Cred că n-am vrut ‎să te contaminez, iubitule.
‎Nu?
‎Chestia cu Joaquín Orta e diferită.
‎Dacă n-am fi rivali, ți-aș spune totul.
‎Știu.
‎Îmi place să lucrez cu tine.
‎Și știi asta.
‎Spune-mi ce pui la cale. ‎Mi-e dor să gândim împreună.
‎Mai nimic. Nu știu.
‎Un site optimizat pentru vânzări, ‎unde oamenii să cunoască autoarea.
‎Așa.
‎Și ar trebui să demarezi o campanie ‎de introducere pe rețelele sociale.
‎Da?
‎Sau, mai bine…
‎ar trebui s-o facem noi.
‎Da?
‎Uite ce-o să facem.
‎- Îți pot face o favoare. ‎- Da?
‎Da, dar nu vreau bani.
‎Vreau să-mi ceri scuze.
‎Dacă cineva datorează scuze, ‎tu ești aceea.
‎De ce? Ce-am făcut?
‎Ai scris pe casa alor mei ‎că sunt „lesbi”.
‎- M-ai obligat să mărturisesc. ‎- N-am făcut asta.
‎Erai supărată că voiam ‎să fac demonstrația aia.
‎Eu și jumătate din asociație. Și?
‎- N-ai făcut-o tu? ‎- Nu.
‎Bineînțeles că nu.
‎Voi afla cine a făcut-o, ‎pentru că nu e corect.
‎Nu știu ce să zic.
‎Credeam că pot folosi asta ‎ca să te conving să faci coperta Valeriei.
‎Nu ai nevoie de așa ceva.
‎O fac pentru tine.
‎Privirea i s-a mutat de la ochii mei ‎la gură, așteptând o reacție.
‎Scuze. Abia se circula pe M-30.
‎Tocmai plecam.
‎Îți trimit rezumatul cărții ‎ca să te inspiri.
‎- Bine? ‎- Da.
‎S-au privit unul pe celălalt. ‎Distanța dintre ei nu conta
‎fiindcă gândurile lor s-au materializat.
‎Mai știi Amsterdam?
‎Au căzut la podea și, rostogolindu-se, ‎s-au făcut nevăzuți.
‎Ne-au dau afară din hostel, așa-i?
‎Da.
‎N-a fost corect.
‎Doar ne giugiuleam în camera noastră.
‎În fața celorlalte patru paturi suprapuse.
‎Puțin ne păsa de privitori.
‎Asta îmi amintesc perfect.
‎Abia încăpeam în patul ăla.
‎Mâna lui mi-a mângâiat piciorul.
‎Nu.
‎Genunchiul.
‎„Mâna lui mi-a mângâiat genunchiul
‎și mi-a urcat ‎pe interiorul coapsei drepte…”
‎- Trebuie să găsim un hashtag… ‎- …ca să devină viral conținutul.
‎Doamne! Mă excită când gândim la fel.
‎Și… nu știu, mai ai și alte idei?
‎- De fapt, da. ‎- Da?
‎Un trailer pentru carte inclus pe site, ‎ca să fie mai atractiv.
‎Și un sistem automat de marketing ‎prin e-mail,
‎dar unul foarte,
‎foarte bine făcut.
‎„…depărtându-mi picioarele,
‎până când a strecurat-o ‎în vortexul dintre ele.”
‎Nu te-ai schimbat deloc de-atunci.
‎Nu prea.
‎- Ceri o fișă de autor, nu? ‎- Și poze pentru un profil marketabil.
‎- Nu ne contaminăm. ‎- Nu.
‎Lucrăm bine împreună.
‎Dă-o jos.
‎Ce spui de o prezentare ‎într-o librărie cochetă?
‎Îmi place. Putem să contactăm influencerii ‎și să le cerem să laude cartea.
‎Spune-mi ce vreau să aud.
‎Poziționare SEO?
‎„Mi-a despărțit labiile și a intrat.”
‎La naiba!
‎Sper că e important.
‎Îmi place să apar neanunțat.
‎Și nici tu nu ești singură.
‎Pot intra?
‎Da.
‎Sigur că da.
‎Trebuia să apari acum?
‎Când vin eu la tine, ‎te găsesc la patru ace, dar casual,
‎bând vin cu o fată cuceritoare.
‎Când vii tu la mine, ‎mă găsești în pijamale,
‎cu părul prins în coc, ‎bând ceva cu Satisfăcătorul meu.
‎Ai făcut-o intenționat!
‎Trebuie să te văd.
‎Mă simt prost de când ai plecat deunăzi.
‎Nu cred că vreunul dintre noi ‎merita întâlnirea aceea.
‎Nu.
‎Îmi pare rău dacă ți-am stricat seara.
‎Nu m-am culcat cu ea.
‎Nu în seara aceea.
‎Nu m-am mai culcat ‎cu nimeni de când te-am cunoscut.
‎Fiindcă nu mă pot gândi decât la tine.
‎Mamă!
‎Aș vrea să pot spune același lucru.
‎Dar eu n-am fost singură.
‎Mereu am vrut să știu
‎cum funcționează asta.
‎E simplu.
‎Îl pui pe vibrație,
‎îl miști spre clitoris
‎și mărești viteza.
‎- Așa? ‎- Da, așa.
‎Bun.
‎Arată exact ca firma de avocați ‎a părinților mei.
‎- Mulțumesc. ‎- Nu, eu mulțumesc.
‎Și știi…
‎- Să nu spui nimic despre asta. ‎- Nicio problemă. Pe mai târziu.
‎Acum știu de ce îmi plac pozele alea.
‎- Ești un pervers. ‎- Poate.
‎Arta e artă.
‎Adrián le-a făcut.
‎- Vreau una pentru casa mea. ‎- Vom vedea.
‎- Ce e? ‎- Trebuie să plec.
‎- Nu. ‎- Ba da.
‎- De ce lucrezi? ‎- Am o întâlnire importantă.
‎- Nu te las să pleci. ‎- Ba da.
‎- Nu. ‎- Ba mă lași.
‎- Să comandăm pizza? ‎- Nu am timp.
‎- Nu? ‎- Nu.
‎- Sigur pleci? ‎- Da, sigur.
‎Te sun eu.
‎„Te sun eu”?
‎PRIETENII PE VECI
‎TE SUN EU…
‎UN ADIO SAU VREA SĂ TE MAI VADĂ?
‎NEREA: ÎL FOLOSESC… DAR, DUPĂ VOI, ‎EU AM INIMĂ DE GHEAȚĂ.
‎CARMEN: DACĂ VREA SĂ TE SUNE, TE SUNĂ.
‎LOLA: ÎMI PLACE S-O SPUN… ‎MAI ALES CÂND NU VREAU SĂ MAI SUN.
‎CARMEN: HAI SĂ DISCUTĂM ASTA ‎DISEARĂ LA KARAOKE.
‎N-a durat mult să-ți fie dor de mine.
‎Bună, Adrián!
‎SLOGANURI POSIBILE
‎„Puterea seducției.”
‎„Un accesoriu care se potrivește ‎cu zâmbetul tău.”
‎„Dacă alții te plac, ‎o să-ți placă și ție.”
‎Ce de prostii!
‎Mai ții minte agenda mea roșie?
‎Cum aș putea uita?
‎Agenda aceea a avut o viață socială ‎mai bună decât mine în 29 de ani.
‎De ce?
‎- Nimic. Îți spun mai târziu. ‎- Cine?
‎- Nu! ‎- Unul de la Backstreet Boys?
‎Da!
‎Nu cânt cu cineva ‎care s-a îndrăgostit de Howie.
‎Scuze, dar era peste Brian și Nick.
‎- Nu! ‎- N-o condamn.
‎Eu o iubeam pe Victoria de la Spice Girls.
‎Și una de la Ella Baila Sola?
‎- Ele erau feministe atunci. ‎- Marta și Marilia?
‎Câte cântece din anii '90 știi
‎în care se cânta despre cum se culcă ‎cu un tip, apoi zice: „Mi-a plăcut, pa”?
‎Rahat, cine poate să refuze asta?
‎- Cântă „Amores de barra”. ‎- Bine.
‎- Nu, altceva. ‎- Serios?
‎E vorba de ruj și m-am săturat de asta ‎din cauza campaniei lui Joaquín Orta.
‎- Lasă asta deocamdată. ‎- Nu pot. Doar că…
‎M-am uitat la ideile lui Borja.
‎- Carmen. ‎- De ce a durat atât?
‎- Serios? ‎- Nu asta voiai?
‎- O dă în bară. ‎- Sunt așa de rele?
‎Ideile lui ar fi originale ‎dacă am fi în 1980.
‎Am găsit! „Juntos”, de Paloma San Basilio!
‎- Da! ‎- Nu, te rog.
‎Ne taxează la oră.
‎E piesa pe care o cântam mereu ‎cu Adrián la karaoke.
‎Voi și 90% dintre spanioli. ‎Scuze, n-ați fost speciali.
‎- M-a sunat să ne întâlnim. ‎- Săracul, probabil îi e dor de tine.
‎Ești pregătită?
‎Nu știu.
‎Dar mi se pare ciudat să nu-l am aproape.
‎Trebuie să-i fie greu și lui.
‎O să-i spui ceva despre roman?
‎În niciun caz.
‎Ultimul lucru care-i lipsește ‎e să afle că l-am înșelat cu Víctor.
‎Sunt sigură că a slăbit.
‎Când e îngrijorat, e numai piele și os.
‎E o situație delicată.
‎Ce vei purta?
‎Stai.
‎Chiar porți asta?
‎- Cum adică? ‎- Așa sexy?
‎E foarte crud.
‎Te îmbraci groaznic cu săptămânile, ‎dar te pui la punct
‎ca să te vezi cu cineva distrus?
‎Fii puțin înțelegătoare, te rog.
‎Bine.
‎- Vreau un burger. ‎- Ce faci? Ești nebună?
‎- Poftim? ‎- Nu poți ieși cu el la prânz.
‎Durează prea mult.
‎Fă ceva scurt, ‎în caz că vă simțiți ciudat.
‎Așa, o poți șterge după zece minute.
‎Doar o bere.
‎- Așa da. ‎- Ba nu. Fără alcool.
‎- Dacă nu gândești limpede, greșești. ‎- În regulă.
‎- Vreau un ceai. ‎- Perfect.
‎Știi ce-i vei spune?
‎Adri, ce mai faci?
‎Cum îndrăznești să întrebi ce fac?
‎Și acum?
‎- E clar că va fi într-o stare proastă. ‎- Trebuie să fii mai asertivă.
‎Doamne, va fi un dezastru!
‎A spus „asertivă”, nu negativă. ‎Sunt sigură că va fi grozav.
‎Lasă viața să înflorească
‎Când te aștepți mai puțin
‎Lasă-l să-și croiască singură drumul
‎Și să urce ca un lujer
‎Lasă vântul să mă poarte
‎Către un nou viitor
‎Lasă-mă să mă întorc la rădăcini
‎Și să-mi las frica să dispară
‎Salut!
‎Îmi pare rău.
‎Ce mai faci?
‎- Bună! ‎- Salut.
‎- Luăm loc? ‎- Da.
‎Așteptam să te văd.
‎Eu te-am văzut ieri, la metrou.
‎- Când? ‎- Tu nu m-ai văzut.
‎Am încercat să ajung la tine, ‎dar a fost prea târziu. Tipic pentru noi.
‎Ce mai faci?
‎Bine. Ocupat.
‎- Două beri. ‎- Da! Nu!
‎- Nu. ‎- Nu?
‎Nu. Aș vrea o cană de ceai.
‎- Un ceai și o bere. ‎- Bine.
‎Mulțumesc.
‎Lucrez la o serie fotografică.
‎- Da? ‎- Da.
‎- Și lucrez pentru o revistă de turism. ‎- Mă bucur pentru tine.
‎- Mulțumesc. ‎- Nu ai slăbit.
‎Nu.
‎Am vrut să spun că arăți grozav.
‎Mulțumesc.
‎Da.
‎Au trecut atâția ani, ‎că mă simt ca dezbrăcată dacă nu o port.
‎- Cu verigheta mea mă simt… ‎- În siguranță.
‎Da!
‎Eu am scos-o înainte să intru.
‎Sunt gata să merg mai departe.
‎Mi-am dat seama de asta deunăzi, ‎la metrou.
‎Trenul tău a plecat ‎și m-am descurcat fără tine.
‎Asta-i bine.
‎Da.
‎Dar, înainte de asta, aș vrea ‎să vorbesc despre câteva lucruri
‎la care m-am gândit.
‎Am fost ieri la bancă și am vorbit cu…
‎În acest gol pe care l-ai lăsat în mine
‎În mine
‎Și nici nu-mi amintesc ce ai făcut
‎Sau ziua în care ai plecat
‎N-a mai rămas nimic
‎Nimic
‎Am învățat să trăiesc cu cicatrici
‎- Val? ‎- Îmi pare rău.
‎Scuze, da, conturile noastre comune.
‎- Ești de acord? ‎- Da.
‎- Bine. ‎- Da.
‎Dacă e bine cândva săptămâna asta,
‎scrie-mi și putem s-o facem împreună, ‎dacă ești de acord.
‎Bine.
‎Nimic
‎Dar până la urmă
‎Am uitat să te uit
‎Am uitat să uit…
‎- Ce cauți aici? ‎- Bună, nu?
‎Bună! Sigur, intră.
‎Am venit să-ți dau coperta cărții ‎prietenei tale.
‎E minunată.
‎- Îmi place mult. ‎- Da?
‎- Mulțumesc. ‎- Cu plăcere!
‎E un moment nepotrivit?
‎Nu. Doar spălam rufele.
‎Vino.
‎Speli haine sau faci un cocktail Molotov?
‎La naiba!
‎Pare că n-ai folosit niciodată ‎o mașină de spălat.
‎N-ai mai folosit până acum?
‎- Nu te-au învățat părinții? ‎- Nici părinții mei n-au folosit-o.
‎- Estela făcea asta. ‎- Estela?
‎- Te rog, nu râde. ‎- Scuze.
‎Nu râde. Încerc să fiu mai independentă ‎și mai puțin…
‎Ca un copil bogat.
‎- Deci și tu crezi asta? ‎- Haide!
‎Ai aproape 30 de ani ‎și n-ai folosit mașina de spălat.
‎Dar nu lăsa asta să te oprească ‎dacă vrei să înveți.
‎Cel mai important ‎e să separi rufele albe de cele colorate.
‎Gata.
‎Bine. Și…
‎ce s-ar întâmpla dacă le-aș amesteca?
‎Păi, s-ar întâmpla că…
‎bluzele tale n-ar mai fi imaculate.
‎Carmen.
‎Mă gândeam să ducem asta acasă.
‎- Ce faci? ‎- Nu e tare?
‎Poți să te oprești, te rog? ‎E jenant. Concentrează-te.
‎Cum ți se pare ăsta? ‎Culoarea asta poate părea ciudată,
‎dar e în regulă, ‎fiindcă port ruj pentru mine,
‎nu pentru alții.
‎Atunci, de ce-ți pasă ce cred?
‎Da, bine.
‎Da, înțeleg. Dar stai să încerc ăsta.
‎Ai văzut?
‎Ăsta de aici.
‎Ăsta e mai vesel, nu?
‎Mai ca mine.
‎Folosesc rujul în funcție ‎de dispoziția mea, nu ca accesoriu.
‎E bine de știut.
‎Încearcă ăsta.
‎Scumpule, ăsta nici nu e ruj. ‎E marcator.
‎- Da. ‎- Da.
‎Și…
‎Uită-te la ăsta. E foarte drăguț.
‎E atât de lejer, ‎încât îți dă doar puțină strălucire.
‎Dar a nu purta machiaj nu e același lucru ‎cu a fi dezbrăcată, știi?
‎Știu, da.
‎Pentru că machiajul e o opțiune ‎pentru femei, nu o obligație.
‎Și citirea campaniei mele ‎e o opțiune sau o obligație?
‎Îmi distrugi toate ideile.
‎Da!
‎Ce e?
‎- Nu poți prezenta aia. ‎- Vezi?
‎Știi cât de umilitor e când cineva ‎încearcă să-ți repare munca?
‎- Da. ‎- Mai ales dacă ești tu,
‎care vorbești despre încredere ‎și cooperare.
‎- Mi-ai căutat în computer. ‎- Nu amesteca lucrurile.
‎Nu vreau ca asta să ne afecteze relația.
‎Sunt de acord.
‎Bine.
‎Ce faci?
‎Unde te duci? Așteaptă-mă, te rog. ‎Nu pleca așa.
‎Borja, stai, te rog.
‎Unde mergi?
‎Du-te la tine, eu mă duc la mine. ‎Ne vedem la prezentare.
‎- Nu. ‎- Așa nu vom amesteca lucrurile.
‎Dar…
‎Doamne!
‎- Ești atât de sexy când te concentrezi! ‎- Ce cauți aici?
‎- N-ai dat niciun semn de-o vreme. ‎- Asta era și intenția mea.
‎Nu știu dacă m-ai înțeles, ‎dar s-a terminat.
‎E un truc ca să mă faci să sufăr?
‎Chiar ești un idiot de legat.
‎Nu e prima dată ‎când aud povestea asta.
‎Îmi spui că s-a terminat, ‎trec două săptămâni,
‎vin aici ‎și ne-o tragem mai bine ca oricând.
‎Să-ți spun noua poveste.
‎Spun „S-a terminat ” și nu te mai sun.
‎Tu vii aici și eu te ignor, ‎fiindcă am treabă.
‎- Ne putem întâlni mai târziu? ‎- Nu.
‎- Ești așa ocupată? ‎- Destul cât să cumpăr o agendă nouă.
‎Și ghici ce?
‎Nu e loc pentru tine.
‎ADIO, SERGIO!
‎DEȘEURILE DIN MARE ‎ȘI IMPACTUL LOR ASUPRA MEDIULUI
‎APROAPE AI TERMINAT!
‎IMPOSTOAREA‎ S-A ÎNCĂRCAT CU SUCCES!
‎FELICITĂRI! ‎CARTEA E DISPONIBILĂ LA VÂNZARE.
‎Fetelor, asta e. E oficial.
‎Cartea mea e online.
‎Trebuie să vă mulțumesc tuturor ‎și nu doar că m-ați ajutat s-o public.
‎Lola, îți mulțumesc că mi-ai dat ‎încrederea să fac acest pas.
‎Dacă n-ai fi așa enervantă, ‎aș sta toată săptămâna în trening
‎și n-aș face niciodată duș.
‎SERGIO: APEL RATAT
‎SERGIO: UN MESAJ
‎DOUĂ MESAJE
‎Și mulțumesc, Nerea.
‎Ai făcut o schimbare uriașă ‎ca să fii sinceră cu tine.
‎Mersi că m-ai scăpat de frică ‎și m-ai ajutat să mă concentrez la viitor.
‎SERGIO: LOLA, RĂSPUNDE LA TELEFON, ‎TREBUIE SĂ VORBIM.
‎AM PĂRĂSIT-O PE MARTA. SUNĂ-MĂ, TE ROG.
‎ȘTERGERE
‎SERGIO: AI BLOCAT ACEST CONTACT
‎Carmen, datorită ție am învățat
‎că sentimentele neexprimate nu dispar.
‎Așa cum mi-ai spus odată: ‎„Dacă trebuie să plângi, plângi.
‎Dacă trebuie să râzi, râzi.
‎Și dacă nu știi ce să faci, scrie.”
‎Deci, mulțumită vouă,
‎Impostoarea ‎e doar titlul ‎unei cărți scrise de Valeria Férriz.
‎Viața e prea scurtă ‎ca să aștepți să se întâmple ceva.
‎Dacă vrei ceva, fă să devină realitate.
‎Subtitrarea: Mircea Pricăjan