‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫הספר הזה לא רק שלך. הוא גם שלי.‬
‫ושלי. ושל נריאה.‬ ‫-אני כתבתי אותו.‬
‫מה את עושה?‬ ‫-אני קלאוסטרופובית.‬
‫מה עכשיו? אני אאחר.‬ ‫-לשם שינוי, לא מדובר רק בך.‬
‫סליחה?‬ ‫-נמאס לנו.‬
‫את אף פעם לא לוקחת את מה שאת באמת רוצה.‬
‫ואז את שולחת הודעות קוליות אינסופיות‬ ‫כי אינך יכולה להשלים עם החלטתך.‬
‫אני לא יכולה.‬
‫אני לא יכולה עם זה. אני מתחרפנת.‬ ‫-את מוכנה להפסיק, בבקשה?‬
‫אנחנו רק מבקשות ממך להיות כנה עם עצמך.‬
‫כמו שאת היית עם בורחה?‬ ‫-זו מכה מתחת לחגורה.‬
‫אני מצטערת שאין לנו כוח רצון כמוך.‬
‫היא לא חזקה כמו שחשבנו.‬ ‫-מה הכוונה?‬
‫תגידי לי את. ‬
‫אני לא יודעת מה קרה בקמבודיה,‬ ‫אבל בתור אחת שיצאה מהארון,‬
‫את מריחה כמו נפטלין.‬
‫תפסיקו להתווכח. זה לא יפתור כלום.‬
‫כרמן צודקת. ול, את צריכה לספר לנו מה קרה.‬
‫- על פי ספריה של אליסבט בנאוונט -‬
‫- שבוע קודם לכן -‬
‫- 2.1. להפסיק לברוח - ‬
‫- ויקטור - לפני שלושה שבועות -‬
‫- אחכה עד שתתקשרי אליי, ולריה.‬ ‫אבל לא אחכה לנצח. -‬
‫בנות, חזרתי מוולנסיה למציאות הספרדית שלי.‬
‫לכיכר "ממוריה טרנס".‬
‫בסדר גמור. קדימה.‬
‫אני יודעת שקצת נעלמתי,‬
‫אבל הייתי צריכה להתנתק ולבלות עם אחייניתי.‬
‫אשלח לכן תמונה אחר כך, היא גדלה.‬
‫דרך אגב, כרמן, אחותי אהבה את המתנה שלך.‬
‫תקשיבו, למען האמת,‬
‫לנסוע לוולנסיה לחשוב לא עזר.‬ ‫עדיין לא עניתי לוויקטור.‬
‫אני לא יכולה להתמודד עם הלחץ‬ ‫שהכול תלוי בי.‬
‫חואקין אורטה,‬ ‫סגן נשיא החברה של חורחה רוביו,‬
‫מחכה לך. בואי איתי.‬
‫יופי, תודה.‬
‫אני סופרת, אבל כשזה נוגע לו, אין לי מילים.‬
‫שלא לדבר על הגבר השני‬ ‫שמשאיר אותי ערה בלילה.‬
‫פייר דובונט. אל תצחקי, נריאה,‬
‫ברור לי שאת חושבת שזה שם מגוחך.‬
‫בואי ניסע באוטובוס.‬
‫אוי, לולה.‬ ‫הלוואי שהייתי בטוחה לגבי דברים כמוך.‬
‫טוב, עכשיו שאתן יודעות הכול‬ ‫על החיים העצובים שלי,‬
‫נוכל להיפגש יותר מאוחר שתעדכנו אותי גם?‬ ‫אוהבת אתכן.‬
‫- תנאי חוזה הוצאה לאור -‬
‫- הסופרת, ולריה פריס,‬ ‫מאשרת לא להשתמש בשמה לטובת -‬
‫- שם העט פייר דובונט -‬
‫- הסופרת תקבל סכום של 15 אלף אירו -‬
‫נו, בחייכם.‬
‫קדימה! אתה לא רואה‬ ‫שאתה לא יכול לעשות את זה, טמבל?‬
‫- 15,000 אירו. שם עט. -‬
‫- חתימת הסופר -‬
‫עצרי כאן.‬
‫הנה הדרן. הנושא: דילמה לגבי הוצאה לאור.‬
‫כל הקטע של "סופר מורעב" נראה נהדר‬ ‫בביוגרפיה,‬
‫אבל מה לעשות? שאמכור את נשמתי למו"ל?‬
‫או שאשמור על כבודי‬ ‫בזמן שאני גוררת מזוודה ברחבי מדריד?‬
‫לעזאזל.‬
‫חתיכת מזוודה מחורבנת.‬
‫- אתה - לפני שלושה שבועות: -‬
‫- אחכה עד שתתקשרי אליי, ולריה.‬ ‫אבל לא אחכה לנצח. -‬
‫- לולה: היי, מה שלומך? -‬
‫רגע, תן לי לשלוח לך אימוג'י.‬
‫סליחה, את צודקת.‬
‫אתה זה שביקש ממני להיפגש לפני העבודה.‬
‫חזרתי.‬
‫ספר לי על המעבר. זו אחוזה, נכון?‬
‫ממש.‬
‫הסטודיו שיפץ אותו‬ ‫וההורים שלי החליטו לשמור אותו. זו אחוזה.‬
‫לפעמים נותנים לי לשמור את תיקי התרגום.‬
‫זה בדיוק אותו הדבר.‬ ‫-כן.‬
‫מה?‬
‫הבטחתי לעצמי שלא אבקש...‬ ‫את בטח יכולה לנחש במה מדובר.‬
‫אין לי מושג, באמת.‬
‫יש לך.‬ ‫-לא, באמת, אין לי.‬
‫שמעת מוולריה?‬ ‫-ידעתי.‬
‫היא שלחה לי הרגע הודעה של שמונה דקות.‬
‫מה שלומה?‬ ‫-אין לי מושג, לא הקשבתי לזה.‬
‫אני לא מבין... אני...‬
‫לא שמעתי ממנה בכלל, היא אסון,‬
‫היא כאוטית, מגושמת, חסרת ביטחון…‬ ‫ובכל זאת, אני מעריץ אותה.‬
‫זו ול שלי.‬
‫אני לא רוצה להמשיך לחכות מול הטלפון.‬
‫תראה, כחברה של ולריה,‬ ‫הייתי אומרת שהיא צריכה זמן.‬
‫אבל כחברה שלך, הייתי אומרת‬
‫שהגיע הזמן שתפסיק להסתכל על הטלפון שלך.‬
‫אני מחרימה את הטלפון שלך... להיום.‬
‫בלי תמונות.‬
‫לא. אל תצלם אותי.‬
‫אל תצלם אותי. לא!‬
‫לא, בבקשה, תפסיק. אני צריכה להתרכז.‬
‫לא. אני לא רוצה.‬ ‫-אל תגעי במצלמה שלי.‬
‫זה כל כך חזק.‬
‫עוד סיבוב קטן.‬
‫לאן הולכים?‬ ‫-לכאן!‬
‫תראו, תראו.‬ ‫-היי.‬
‫שלחת אותנו למסע חיפושים כדי למצוא אותך.‬
‫כל כך ציפיתי לזה!‬
‫היי, מותק, חשבתי שאנחנו הולכות לבית קפה.‬
‫אני מרוששת. זה זול ויפה יותר.‬
‫כן, זה נכון.‬
‫כן, זה יפהפה.‬
‫חכי עד שכרמן תגיע,‬ ‫היא תשאיר את הדשא מלא בחורים.‬
‫טוב, הבאתי בירה ללא גלוטן וחמוצים קטנים.‬
‫בחיי שאנשק אותך.‬
‫בנות.‬ ‫-הנה היא!‬
‫איזו הליכה סקסית!‬
‫גברת סקסית!‬ ‫-תיזהרי!‬
‫שלום.‬
‫יכולת לספר לי‬ ‫שאנחנו שותות בפארק כמו ילדים.‬
‫הייתי מביאה את הגיטרה שלי.‬ ‫-אתן חבורת סנוביות.‬
‫אנחנו עושות פיקניק. זה שלושה אירו לכל אחת.‬ ‫-שלושה?‬
‫הקמבודית היפה שלי.‬
‫בואי נראה. לא השתזפת.‬ ‫-לא.‬
‫טוב שחזרת.‬ ‫כמעט שמנו את התמונה שלך על קרטוני חלב.‬
‫אני יודעת שקצת נעלמתי.‬ ‫-קצת?‬
‫סימסתי יותר ממך והייתי באזור זמן אחר.‬
‫איך היה בוולנסיה?‬ ‫-ובכן, ולנסיה הייתה בסדר.‬
‫ביליתי עם המשפחה וכל זה.‬ ‫אבל אני צריכה לשמוע אתכן.‬
‫היי, איפה היית? את נראית מהמם.‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫חורחה רוביו אמר לי‬ ‫שאת האדם הכי מוכשר שהוא פגש אי פעם.‬
‫תודה.‬ ‫-ובמקום השני נמצא עמיתך לעבודה, בורחה.‬
‫לכן הצענו לו את המשרה.‬
‫באמת?‬
‫לא ידעתי.‬
‫לא חשבנו שתשני את דעתך.‬
‫כמובן.‬
‫כן, לפעמים אנשים צריכים‬ ‫לארגן מחדש את סדר העדיפויות שלהם.‬
‫נכון.‬ ‫-כן.‬
‫עלה לי רעיון עכשיו.‬
‫למה שלא תראי לי את הרעיונות שלך‬ ‫להשקת השפתון החדש?‬
‫מה?‬
‫בורחה עדיין לא חתם על חוזה.‬
‫אני יכול לבקש ממנו לעשות את אותו הדבר‬ ‫ואז להחליט.‬
‫בסדר, כן, אני יודעת. פישלתי.‬
‫חשבתי שהוא ייתן לשנינו את העבודה‬ ‫כי הוא פגש אותנו כצוות.‬
‫אבל אמרתי לו שעדיף שאני אספר לבורחה.‬
‫תקשיבו, אני יודעת‬ ‫שכל זה אולי נשמע כמו סכין בגב, אבל…‬
‫אולי? זה מה שזה.‬
‫כן, אבל הם הציעו לי קודם.‬
‫כן, אבל דחית אותם.‬
‫כן, נריאה, אבל זה לא כזה פשוט.‬ ‫-זה כן.‬
‫זה לא. זו העבודה שלי והחבר שלי.‬
‫תתפטרי מהעבודה בגללו?‬ ‫-לא, אני לוקחת את הזמן.‬
‫תירגעו.‬ ‫-לא, זה לא הוגן.‬
‫הוא לקח את העבודה ללא היסוס.‬ ‫למה שאני לא אקח גם?‬
‫את צודקת לגבי זה.‬
‫בסדר.‬ ‫-איך הוא הגיב כשאמרת לו?‬
‫העניין הוא ש...‬
‫שם המשפחה השני הוא "פראר"?‬
‫פרר.‬ ‫-בסדר.‬
‫אני בטוחה שהוא יבין.‬ ‫-שיקרת לו. הוא לא שיקר לך.‬
‫בסדר, אני אדם נורא.‬
‫לא, את לא. ואת צריכה להירגע.‬
‫היית במזג אוויר חם, אבל את קרה יותר מתמיד.‬
‫קרה משהו בינך ובין גלוריה?‬ ‫-לא. הכל בסדר.‬
‫למה את לא מספרת לנו על הטיול?‬
‫מה את הולכת לעשות לגבי פייר דובונט?‬
‫אמרתי לכן בהודעה הקולית.‬
‫הטלפון שלי היה על מצב טיסה.‬
‫לא, אני לא יכולה לשקר לך. לא הקשבתי לזה.‬
‫ואתן אומרות שאני נעלמתי.‬
‫כן.‬
‫גם אני לא. עבדתי בלי הפסקה.‬
‫הרבה.‬
‫אני מותשת.‬
‫ובכן, אמרתי לכן‬ ‫שאני עדיין לא יודעת מה לעשות.‬
‫אני צריכה את הכסף,‬
‫אבל "מתחזה" הוא מאוד אישי.‬
‫הייתי לוקחת את הכסף.‬
‫כבוד יש לי,‬ ‫אבל אני מובטלת וישנה אצל לולה.‬
‫לא מדובר רק בכסף.‬ ‫הספר הזה עלה לי בנישואים.‬
‫הוא נקרא "מתחזה".‬ ‫כתיבה בשם עט תהיה הכי נוראית.‬
‫לו הקשבתן להודעה,‬ ‫הייתן יודעות שיש לי עוד דאגות.‬
‫תני לי לנחש. בעל העיניים הירוקות?‬
‫ואת מתעלמת ממנו כבר שבועות.‬
‫הוא סיפר לך, לא?‬
‫הלכתי לעבודה שלו.‬
‫אפשר לעזור לך?‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫כן. כן, תראה...‬
‫אני מחפשת את ויקטור אנדרדס.‬ ‫-האב או הבן?‬
‫אני מקווה שהוא לא אב.‬
‫רק רגע, בבקשה.‬
‫אדרי: איך היה בוולנסיה?‬ ‫אימא שלך אמרה לי שחזרת למדריד. -‬
‫- רק רציתי לדעת מה שלומך. -‬
‫- רק. רציתי. לדעת. מה. שלומך. -‬
‫היי.‬
‫ויקטור, מישהי פה עבורך.‬
‫היא הייתה כאן לפני שנייה.‬ ‫-לקוחה?‬
‫אני לא חושב.‬
‫תודה.‬ ‫-בבקשה.‬
‫קיבלתי הודעה מאדריאן והתחרפנתי.‬
‫נפרדתם. את יכולה לעשות מה שאת רוצה.‬
‫אבל אני מרגישה שאני בוגדת בו איכשהו.‬
‫זה הכול בראש שלך.‬
‫מה יש לך?‬
‫את דואגת יותר לאקס‬ ‫מאשר לבחור שמוצא חן בעינייך.‬
‫זה לא הוגן כלפיו או כלפייך, ול.‬ ‫-כן.‬
‫כן, אני יודעת. אבל הוא מלחיץ אותי‬
‫ו…‬
‫וגם קצת…‬
‫אתן יודעות.‬
‫חרמנית.‬
‫אני שולחת לך את הכתובת של האחוזה החדשה שלו‬ ‫עכשיו.‬
‫אני חושבת על ויקטור ו…‬
‫פאק!‬
‫לעזאזל! זה מגעיל!‬
‫אמרתי לך שהיינו צריכות ללכת לבית קפה.‬
‫- חתימת הסופר -‬
‫- אישור. לטובת פייר דובונט. 15,000 אירו -‬
‫בטח הייתה בעיה בהדפסה.‬
‫קורות החיים שלי?‬ ‫-כן.‬
‫אני רואה כאן עבודה אחת וקצת התנדבות.‬
‫שאר היסטוריית התעסוקה שלך חסרה.‬
‫זה לא משנה. ספרי לי בעצמך.‬
‫הייתי שותפה במשרד עורכי הדין ברנל ושות'‬
‫והייתי רכזת באגודה הפמיניסטית במדריד.‬
‫ו...?‬
‫-זה מה שכתוב פה.‬
‫זו כל הקריירה המקצועית שלך?‬
‫עבדתי במשרד אחד בלבד,‬
‫אבל יש לי ניסיון‬ ‫בתיקים מסחריים, אזרחיים, משפחתיי...‬
‫במשרד עורכי הדין של הורייך.‬
‫תראי, אני עורכת דין. להורים שלי יש משרד.‬
‫אני מכירה את החוק היטב,‬ ‫אז לא חשבתי שזה פשע. ‬
‫- חברות לנצח, לולה: דיברת עם בורחה? -‬
‫- לא. השן שלו הרגה אותו‬ ‫ולא חשבתי שזה זמן טוב. -‬
‫- והערב יש לנו אירוע של הסוכנות‬ ‫שאנחנו עדיין עובדים עבורה. -‬
‫- נריאה: אף פעם לא יהיה זמן טוב.‬ ‫תעשי את זה בהקדם האפשרי. -‬
‫- לולה: תעשי את זה באירוע הערב. -‬
‫תן להרדמה עשר דקות להשפיע. תכף אשוב.‬
‫עלינו לדבר על עבודה.‬
‫ברגע זה?‬ ‫-כן, עכשיו.‬
‫אל תדאג, זה לא קשור לסוכנות.‬ ‫זה בעניין... חואקין אורטה.‬
‫חואקין אורטה?‬ ‫-כן. תראה.‬
‫אני יודעת שהוא הציע לך עבודה בחברה שלו.‬
‫אבל...‬ ‫הוא הציע את אותה המשרה למישהו אחר קודם.‬
‫מישהו אחר?‬ ‫-כן.‬
‫והאדם הזה,‬
‫מסיבות רבות,‬ ‫לא הצליח לארגן את סדר העדיפויות שלו בזמן.‬
‫ואחרי שהוא חשב על זה לעומק,‬ ‫הוא ביקש את המשרה בחזרה.‬
‫המשרה שלי?‬ ‫-כן, שלך.‬
‫והאדם הזה...‬
‫הוא אני.‬ ‫-ברצינות?‬
‫קל לך להגיד את זה,‬ ‫אבל גם אני רוצה את המשרה הזאת.‬
‫זה מגיע לי בדיוק כמוך.‬
‫ואת אומרת לי את זה עכשיו?‬ ‫-אבל…‬
‫כלומר, סליחה, אבל אני בהלם.‬
‫אני בהלם לשמוע שזה מה שאתה חושב עליי.‬
‫אתה רואה איך אתה מגיב? זו הסיבה.‬
‫רואה? לכן לא סיפרתי לך קודם.‬
‫- כדי להיפטר מהפיתוי, היכנעו לו -‬
‫היא בטח ממש מתלכלכת.‬ ‫-הרגליים שלך.‬
‫קדימה, תתעודדי.‬ ‫זה היה רק הריאיון הראשון שלך.‬
‫אבל אם כולם ילכו ככה...‬ ‫-הכול יסתדר.‬
‫המידות שגויות.‬ ‫הספה הזאת לא באורך שני מטרים.‬
‫אלו לא המידות. זה המחיר. 2,000 אירו.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫אני עדיין חושבת שבאיקאה יהיה יותר טוב.‬
‫באיקאה גורמים לך לכרות את העץ בעצמך.‬
‫אני מכירה את המקום. הוא שווה את זה.‬
‫זה קצת קטן כדי להתאים לשתינו, לא?‬
‫אנחנו לא מחפשות ספה לשתינו.‬
‫אנחנו מחפשות ספה בשבילך.‬
‫אם זה בשבילי, אני אקנה באיקאה.‬
‫משהו לא בסדר?‬
‫כן. את עושה את מה שעשית במהלך הטיול שלנו.‬
‫ומה זה היה, אם יורשה לי לשאול?‬ ‫-גורמת לי להרגיש כמו עשירה מפונקת.‬
‫אז את צריכה להפסיק להתנהג כמו אחת כזאת.‬
‫סלחי לי אם אני אוהבת ספות נוחות‬
‫ושתיית מים בבקבוקים בדרום מזרח אסיה.‬
‫כן. וקפה מוקצף ושמפו יוקרתי.‬
‫ובירה בוטיק בבקבוק.‬ ‫-לבירה בפחית יש טעם מתכתי.‬
‫כן, ברוכה הבאה למעמד הביניים.‬
‫הבאתי.‬
‫יין ספרדי איכותי.‬
‫וואו, לא ידעתי שאתה מומחה ליין, סומלייה.‬
‫אני לא. לקחתי את היקר ביותר.‬
‫למה שלא נאכל ארוחת ערב אצלך?‬ ‫אני גווע ברעב.‬
‫מי אתה ומה עשית לסרחיו?‬
‫חשבתי שאתה לא רוצה לצפות בסרטים,‬ ‫לאכול ארוחת ערב או לעשות דברים זוגיים.‬
‫זה לא קשור לרומנטיקה.‬
‫זו הישרדות.‬
‫הייתה לי פגישה, דילגתי על ארוחת צהריים...‬
‫ואת יודעת כמה קלוריות אנחנו שורפים.‬
‫אתה מוכן ללכת לקחת עוד בקבוק יין?‬
‫עוד אחד?‬ ‫-אני צמאה מאוד.‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫כן, היין שם.‬
‫היי, מה את עושה כאן?‬
‫אני גרה אצלך, זה הסופר המקומי שלנו.‬
‫נכון שזה בסדר לשתות רק בירה בבקבוק?‬
‫לא היית אמורה לישון אצל גלוריה?‬
‫אני עייפה ואני מעדיפה להישאר בבית.‬ ‫היום שלי היה אסון.‬
‫ובכן, זו עוד סיבה לישון אצל גלוריה.‬
‫אבל לא בא לי.‬
‫אני חושבת שזה בדיוק מה שאת צריכה.‬
‫להתכרבל קצת, שירדו לך.‬
‫בואי נאכל ארוחת ערב ביחד.‬ ‫-אני צריכה לתרגם כנס.‬
‫עכשיו?‬ ‫-אני מאחרת. קחי את זה הביתה בשבילי, בבקשה.‬
‫תודה.‬ ‫-והעגלה?‬
‫היא לא שלי. אני לא יודעת מה חשבתי.‬
‫להתראות.‬
‫אני מזמינה אותך למסעדה.‬ ‫-והדירה שלך?‬
‫אם אתה גווע ברעב, אתה לא רוצה שאבשל.‬
‫כן, אבל בקבוק יין...‬
‫אמרתי שאנחנו הולכים.‬
‫ברגע זה?‬ ‫-עכשיו.‬
‫בטוחה?‬ ‫-לולה?‬
‫שלום, אני סרחיו.‬
‫נריאה.‬
‫לכמה אנשים את מכינה גוואקמולי?‬
‫אתה יודע,‬ ‫לפעמים אנשים צצים כשלא ציפית להם...‬
‫אי פעם שוב.‬
‫אני חושבת שהלקוחות היו די מרוצים, נכון?‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫לגמרי.‬ ‫-את מרוצה ממה שהיה?‬
‫כן, האירוע היה הצלחה מסחררת.‬
‫ועכשיו אני רוצה שתעשו דוח שוק‬
‫למותג השמפו מספר אחד באירופה.‬
‫אני חושב שכרמן צריכה לעשות את זה.‬ ‫היא מסוגלת לעשות דברים לבד.‬
‫כן. יש הרבה שמפו בשוק.‬
‫לדעתי, הדוח צריך לשקף‬ ‫איך לא להרגיש איום על ידי תחרות.‬
‫מי יכול לדבר על שמפו טוב יותר מאשר‬ ‫מישהי שהולכת לך על הראש?‬
‫ממש חשבת על זה.‬ ‫-כן. בזמן שאת התחנפת אליה.‬
‫זה מספיק. מישהו מוכן להסביר לי מה קורה?‬
‫בסדר. מה שזה לא יהיה,‬ ‫תפתרו את זה ותכתבו את הדוח יחד.‬
‫חבר'ה. שניכם טובים.‬
‫אבל ביחד אתם טובים יותר.‬
‫אלוהים!‬
‫לא, קדימה.‬
‫אני יודעת שלא ציפית לי...‬ ‫אבל הייתי להוטה לראות אותך.‬
‫שלום.‬
‫לא.‬
‫זה.‬
‫אני יודעת שלא ציפית לי, אבל…‬
‫סליחה.‬
‫לא.‬ ‫-אני...‬
‫אני מצטערת.‬ ‫-לא, חכי.‬
‫ולריה.‬
‫מיד אחזור.‬
‫ולריה, חכי.‬
‫ולריה, חכי. אל תלכי.‬ ‫-הייתי צריכה להתקשר, אני כל כך טיפשה.‬
‫תני לי להסביר.‬ ‫-אין מה להסביר. זה בסדר.‬
‫לא, זה לא.‬ ‫-כבר מאוחר.‬
‫- אופס! לא נשארה יתרה! -‬
‫אני מחכה כבר יותר מחודש שתתקשרי, תסמסי,‬ ‫תעשי לי לייק...‬
‫מה הייתי אמור לעשות?‬
‫להתאזר בסבלנות.‬
‫כשאכפת לך ממישהו, אתה מתאזר בסבלנות.‬
‫אפילו לא ידעתי אם חזרת לאדריאן.‬
‫יכולת לשאול את לולה.‬ ‫-שאלתי.‬
‫אני לא רוצה לדעת עלייך דרך לולה.‬
‫בסדר.‬
‫אני אסכם בשבילך.‬
‫יש לי אחיינית יפהפייה. קוראים לה מאר.‬
‫חזרתי למדריד‬ ‫ואני עדיין לא יודעת מה לעשות עם הספר שלי.‬
‫אני לא עם אדריאן.‬
‫והרגע עשיתי מעצמי צחוק.‬
‫לא עשית, ול, היא...‬
‫וירג'יניה היא רק ידידה.‬
‫רק ידידה?‬
‫כן, היא... כאילו...‬
‫אנחנו מוכרחים לדבר על זה עכשיו?‬
‫לא. עדיף שתיכנס פנימה, לידידה שלך.‬
‫אין לך זכות לכעוס.‬ ‫-לא, אני יכולה לכעוס.‬
‫גם אם זה לא הוגן.‬
‫עכשיו, ברשותך, אני רוצה הביתה.‬
‫את רוצה שאזמין לך מונית?‬ ‫-לא.‬
‫אני מרוששת.‬ ‫עד שאחתום עם המו"ל עליי לנסוע באוטובוס.‬
‫- אחכה -‬
‫- אחכה עד שתתקשרי אליי, ולריה -‬
‫- אבל לא אחכה לנצח. -‬
‫אני באה.‬
‫מעולה!‬ ‫--שלום.‬
‫בורחה עדיין כועס עליי, ואי אפשר לעבוד ככה.‬
‫היי.‬ ‫-עדיין?‬
‫כן, אנחנו צריכים לסיים דוח היום,‬ ‫ואין לי מושג איך נעשה את זה.‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫איחרתי?‬ ‫-כן.‬
‫לא הזמנו, ול עוד לא פה.‬
‫סושי?‬
‫לא, משהו זול ומשביע. אני רעבה.‬
‫זה פודקאסט מוולריה. עד שנקשיב, היא תגיע.‬ ‫-בואו נראה.‬
‫אני מצטערת על ההודעה המאוחרת.‬ ‫אני לא אבוא לארוחת צהריים.‬
‫החלטתי לחתום על החוזה,‬ ‫והם מוכנים להיפגש עכשיו.‬
‫אני יודעת שאמרתי שזה חלק ממני‬ ‫ושזה עלה לי בנישואים, אבל...‬
‫כדי לברוח בכבוד,‬ ‫חייבים להיות מסוגלים לקחת מונית.‬
‫ברור.‬ ‫-למה היא מתכוונת?‬
‫אני צריכה ללכת. אני לא רוצה לאחר.‬ ‫אספר לכן אחר כך.‬
‫אתן חושבות מה שאני חושבת?‬ ‫-היא עושה נכון.‬
‫אסור לה לחתום.‬ ‫-היא תתחרט על זה. משהו קרה.‬
‫היא מרוששת. משהו בקשר למונית...‬ ‫-תקשיבו שוב.‬
‫זה עלה לי בנישואים שלי, אבל...‬
‫כדי לברוח בכבוד,‬ ‫חייבים להיות מסוגלים לקחת מונית.‬
‫היא בכתה.‬ ‫-את לא יכולה לדעת.‬
‫המבורגרים?‬
‫הקול שלה רועד,‬ ‫כמו כשהיא צופה בפרסומות בחג המולד.‬
‫או כשתרמנו בשמה לעמותה לילדים ביום ההולדת.‬
‫קנינו לה גם בושם של שאנל.‬
‫אבל זה היה בגלל התרומה.‬ ‫-אני לא כל כך בטוחה.‬
‫המספר שאתה מתקשר...‬ ‫-היא כיבתה את הטלפון.‬
‫היא ידעה שנתקשר.‬ ‫-אולי היא ברכבת התחתית.‬
‫צ'יפס או תפוחי אדמה?‬ ‫-את יודעת איפה המו"ל?‬
‫כן.‬ ‫-קדימה.‬
‫אתן צוחקות?‬ ‫-לא.‬
‫ברצינות?‬ ‫-נריאה, קדימה.‬
‫אבל רצינו לאכול.‬ ‫-קדימה.‬
‫הרגע הזמנתי!‬ ‫-לא אכפת לי.‬
‫"הרגע הזמנתי..."‬
‫אל תעשי את זה!‬
‫לעזאזל, לולה.‬
‫סליחה, מקרה חירום.‬ ‫-לא!‬
‫מה אתן עושות כאן?‬ ‫-את עושה טעות.‬
‫לא אכלתן צהריים?‬ ‫-זה מה שאמרתי.‬
‫את לא רוצה לחתום.‬ ‫אני מכירה אותך, ג'ינג'ית.‬
‫לא, את לא. אני צובעת.‬
‫באמת?‬ ‫-לא משנה.‬
‫הספר הזה לא של דובונט.‬ ‫זו השנה שעברה עלייך.‬
‫השם שלך חייב להיות עליו.‬ ‫-זה הספר שלי ואעשה כרצוני.‬
‫הספר הזה לא רק שלך. הוא גם שלי.‬
‫ושלי. ושל נריאה.‬ ‫-אני כתבתי אותו.‬
‫מה את עושה?‬ ‫-אני קלאוסטרופובית.‬
‫מה עכשיו? אני אאחר.‬
‫לשם שינוי, לא מדובר רק בך.‬ ‫-סליחה?‬
‫נמאס לנו.‬ ‫את אף פעם לא לוקחת את מה שאת באמת רוצה.‬
‫ואז את שולחת לנו הודעות קוליות אינסופיות‬ ‫כי אינך יכולה להשלים עם החלטתך.‬
‫אני לא יכולה.‬
‫אני לא יכולה עם זה. אני מתחרפנת.‬ ‫-את מוכנה להפסיק, בבקשה?‬
‫אנחנו רק מבקשות ממך להיות כנה עם עצמך.‬
‫כמו שאת היית עם בורחה?‬ ‫-זו מכה מתחת לחגורה.‬
‫אני מצטערת שאין לנו כוח רצון כמוך.‬
‫היא לא חזקה כמו שחשבנו.‬ ‫-מה הכוונה?‬
‫תגידי לי את.‬
‫אני לא יודעת מה קרה בקמבודיה,‬ ‫אבל בתור אחת שיצאה מהארון,‬
‫את מריחה כמו נפטלין.‬
‫תפסיקו להתווכח. זה לא יפתור כלום.‬
‫כרמן צודקת. ול, את צריכה לספר לנו מה קרה.‬
‫הלכתי לראות את ויקטור.‬ ‫הוא היה עם אישה אחרת.‬
‫זהו?‬
‫אף בחור לא שווה‬ ‫שתאבדי בגללו את הביטחון בעצמך.‬
‫לולה עדיין נפגשת עם סרחיו.‬ ‫-כלבה.‬
‫את צריכה להתחיל להקשיב לעצות שאת נותנת.‬
‫היי, חם פה, לא?‬
‫אני עדיין נפגשת עם סרחיו, אבל זה רק סקס.‬
‫לא סיפרת לנו.‬ ‫-לא רציתי שתשפטו אותי.‬
‫או שלא רצית לשמוע את האמת.‬
‫פאק.‬
‫טוב,‬
‫אם אנחנו מדברות בכנות,‬
‫אני לא בטוחה שאוכל לגרום לקשר שלי‬ ‫עם בורחה לעבוד.‬
‫נתתן לי טיול שלא נהניתי בו.‬
‫לגלוריה ולי אין שום דבר במשותף.‬ ‫אנחנו לא יכולות אפילו לקנות ספה יחד.‬
‫בואו הנה.‬
‫כרמן, את אחת משלושת האנשים הכי מבריקים‬ ‫שאני מכירה.‬
‫אם את לא תוכלי למצוא איזון‬ ‫בין מערכת היחסים שלך לעבודה,‬
‫אני לא יודעת מי יכול.‬
‫לולה, סרחיו הוא חתיכת חרא ואת יודעת את זה.‬
‫הוא חתיכת חרא‬
‫עם זין יפהפה.‬
‫אין זין ששווה את איך שהוא מתייחס אלייך.‬
‫ונריאה,‬
‫אם את לא יכולה לחלוק ספה עם מישהי,‬
‫אולי המישהי הזו לא מתאימה לך. לא?‬
‫זה לא קשור למונית.‬ ‫-מה?‬
‫בהודעה, אמרת,‬
‫"כדי לברוח בכבוד,‬ ‫חייבים להיות מסוגלים לקחת מונית".‬
‫אולי מה שעלינו לעשות זה...‬
‫להפסיק לברוח.‬
‫...את הדלת ולקחת את המתמחים.‬
‫מה שלומך?‬
‫עלינו לדבר.‬
‫בסדר.‬
‫שלום.‬
‫נו?‬ ‫-היכנס.‬
‫תראה.‬
‫חשבתי.‬
‫אתה חושב שנוכל להיות מתחרים במשרה חלקית,‬
‫בחלל נפרד,‬
‫וזוג במשרה מלאה?‬
‫תראי...‬
‫בכנות, זה יהיה לי לכבוד להתחרות בך.‬
‫את עושה טעות גדולה.‬
‫אולי.‬
‫אבל לפחות על הטעות יהיה כתוב השם שלי.‬
‫ככה, בדיוק כמו שאני אוהב.‬
‫אבל אני לא רוצה.‬
‫מה קרה?‬ ‫-אני לא רוצה.‬
‫לא רוצה לעשות את זה.‬
‫מה קרה?‬
‫בבקשה, קח את הדברים שלך ולך.‬
‫ברצינות?‬
‫העניין הוא ש... זה לא שווה את זה.‬
‫מונית?‬ ‫-לא, תודה.‬
‫תרגום כתוביות: ניתאי גת‬