PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Ano, jsem zcela k dispozici.
Můžu začít hned v pondělí.
Díky! Díky moc!
Tak dobře, mějte se!
Vzali mě do toho časopisu!
Jo!
To je paráda. Gratuluju.
Zasloužíš si to. Vážně.
- Díky. - Já to říkala.
Je tu mnohem víc příležitostí než ve Valencii.
Začínám v pondělí. Začínám v pondělí!
- Hele. - Co?
Oslavíme tvou první madridskou práci.
Můžeme počkat, až dostanu svůj první madridský plat?
Ne.
Lolo, ne. Já tě znám. Ne.
Je to soukromé.
- Taky je. No a? - Ne, to ne.
- Teď, Val. Běž první. - Ne.
No tak. Běž.
Ty jo, to je super.
Co to je?
Já nevím. Není to divné?
Podívej, to mě zajímá.
Ale…
No, vítej v Madridu!
To je super!
Hej…
Na tvou první práci.
Je to jen stáž.
- Na tvou první práci! - Tak jo!
Nezapadáme sem. Všichni jsou elegantní.
Jsme přece stážistky.
Takže stážisti nikoho nezajímají. Píšu si.
Až na něj.
Pěkný, viď?
Kouká po tobě, co jsme přišli.
- Myslíš? - Nemyslím, vím.
- Jde sem! - Fajn.
- Co mám říct? - Nech mluvit jeho.
- Ahoj. - Ahoj.
Viděl jsem vás.
Ale budu dělat, že ne.
- Můžu? - Ano.
Jasně.
- Jak se jmenuješ? - Valeria.
Valerie, můžeš jít blíž? Tam je lepší světlo.
- Jasně. - Díky.
Víte co, zajdu si pro drink
a nechám ji, ať tě oslní… svým vlastním světlem.
Jak se jmenuješ?
Adrián.
POUTO NEJSILNĚJŠÍ
TO BYLO VŠECHNO.
KONEC.
NA MOTIVY ROMÁNŮ ELÍSABET BENAVENTOVÉ
PODVODNICE
Ahoj Chus. Právě ti posílám svůj první román.
Snad se ti bude líbit. A moc díky za tu příležitost.
Ozvi se. Opatruj se.
PODVODNICE.DOC
VÍCTOR: UŽ?
TEĎ JSEM HO POSLALA.
MYSLÍM, JESTLI UŽ JSI MLUVILA S MUŽEM.
NE. JAK BYLO VE STOCKHOLMU?
SPOUSTA SCHŮZEK A ZIMA. KDY SE ZAS MŮŽEME VIDĚT?
UŽ JE TO MĚSÍC!
JO A GRATULUJU K ROMÁNU. JSEM NA TEBE HRDÝ, PODVODNICE.
8. TŘI TEČKY
- Adri… - Val.
Právě mi přišly tři tácy
za reklamu na ponožky v posledním videu.
To je skvělé.
Kolik ti zbývá dovolené?
Myslím, že sedm.
Pojeď se mnou.
Val, tohle je ideální čas na výlet do Gruzie.
Jestli budu brát tolik, můžu mít výstavu.
- Adri, teď… - Nechceš utrácet, já vím.
Neboj se, všechno zařídím.
Budeme týden spolu a já tam ještě pár zůstanu.
Teď jsem odevzdala román.
No, určitě to bude hit.
Jde o to…
že se teď cítím…
prázdná.
Nevím, jestli můžu cestovat.
To je všechno?
Nepojedu do Gruzie s někým, koho znám dva měsíce.
Proč vlastně Gruzie?
Jsem tou zemí posedlý už léta.
Jsou tam úžasné hory a zříceniny.
Chci si pronajmout karavan a jen bloudit s foťákem.
Lisabon.
Prý je to nádherné město a jsou tam úžasná knihkupectví.
Já nemám moc rád tresku.
- Ale nebyl by to kulinářský výlet, ne? - Ne.
Lisabon s neznámým člověkem.
Nevím, jak to řeknu rodičům.
- To pochopí, ne? - To nevím.
Když jim řekneš, že jedeš na…
no…
svatební cestu.
Cože?
Myslím, že ano.
Kdy bys chtěl jet?
- Máš Montesův spis? - Ano, mami.
Skvělé. V kolik je soud?
Za chvilku, dopoledne.
- Zajdeme na oběd? - Jo, zavolám ti později.
Přidáš se k nám?
Nereo?
Nereo!
Už s vámi nechci pracovat.
Prosím?
Ani nevíte, kdo jsem.
- Jsi nemocná? Nebo… - Ne, nejsem nemocná.
Jsem lesba.
- Vážně? - Jo.
Bravo! Jo, holka!
A jak to šlo?
Nastoupili do auta a odjeli.
To je celé? Nic jiného? Žádné „o tom si promluvíme“?
Já říkala, že když to praskne, nebudou se mnou mluvit.
Jsou z těch, co si myslí, že se lesby neholí a nenosí růžovou.
Co to děláš?
Hledám cigarety…
Nenechala tu Zaida nějaké?
Hele, být lesba je v pořádku. Ale rakovina plic ne.
Jsem děsně nervózní.
Tak dost.
Měla bys na sebe být hrdá.
Je to hotové!
Udělalas, cos musela. Jen si to představ.
Není ti líp?
Dokázalas to! A máš to za sebou.
Ano.
- Ano. - Super.
Mohla bych zůstat u tebe? Nebo tu máš baťůžkáře?
Ne, po těch dvou Ruskách chci být nějaký čas sama.
- Aha… - Ne!
Ty tu můžeš zůstat.
- Jak dlouho chceš. - Ano?
Díky. Jen než si najdu práci
a nějaký pokoj nebo studio.
Bude to jen měsíc.
No, nanejvýš dva.
Je to dokonalý krém, ale ne pro dokonalou ženu.
Může být vysoká, malá, tlustá, tenká, různých národností.
Modelky nejsou. Modelka jsi ty.
Tak jsme přemýšleli o kampani v ulicích.
Představte si, že čekáte na autobus
a všimnete si reklamy,
ale není tam plakát.
Tentokrát…
je tam…
MODELKA JSI TY.
… zrcadlo.
A v tom zrcadle uvidíte svůj odraz.
Modelky nejsou.
Modelka jsi ty.
Nic moc, co?
Změňte značku. Tahle je hnusná.
Ano, je fakt hrozná.
Jak dlouho už tu pracuješ, Carmen?
V říjnu to bude pět let.
Měla jsem tu stáž a už jsem tu zůstala.
Nepřemýšlelas o změně?
O nějakém ambicióznějším projektu s větší zodpovědností?
Líbí se mi, jak přemýšlíš.
Myslím, že jsi…
svěží, inteligentní.
Nikdo mi neprodal kampaň tak rychle.
- S tebou je to hračka. - Děkuju.
Chci tě ve svém týmu.
Prosím?
Otevírám marketingové oddělení, budeme si dělat kampaně sami.
Chci, abys ho vedla.
Já?
Ano, ty.
O nikom lepším nevím.
Seniorní plat.
Co ty na to?
Jsem na tebe hrdá. A na tebe, žes ji vzala k sobě.
Vítáme uprchlíky.
Proč jste tady, holky? Takový hezký den.
No právě. Zahrádky jsou plné.
- A tady je happy hour. - Jsi skvělá, zlato.
Díky.
- Na tebe, Nereo. - Ano, na tebe.
Ano. Na tebe.
Hej, proč jdeš pozdě?
Nic, pracovní věci.
Pracovní věci?
No, jde o to…
Jedna kolegyně v agentuře…
je hrozně otravná, celý den do mě hučela,
že jí nabídli naprosto skvělou práci.
Vlastně víc než to. Boží.
Neví, co má dělat. Je v agentuře šťastná,
a navíc chodí s kolegou, stejně jako já s Borjou.
Takže kdyby tu práci vzala, už spolu nikdy
nebudou pracovat. A ona je chudák v koncích.
Řekni kamarádce, ať nemíchá kariéru se vztahem.
- Ano. - A řekni jí, ať to hned vezme!
- Hned. - Hned.
Říkala jsem jí to samé,
ale není si jistá, já nevím.
Jasně… Vyřiď jí, že jí k té práci gratulujeme.
- Jo. - Blahopřej jí.
- Řekni jí… - Nejlepší…
Zapomeňte na tu kamarádku, jo?
A ty? Jak se máš?
Jsme napjaté z tvé hlasové zprávy.
Už nemůžu dál, holky.
Odcházím od Adriho.
- Budeš se vdávat? - Ano!
Tak moment.
- Určitě? - Ano!
Ano, vážně.
Abys mohla snít, potřebuješ po boku někoho, kdo sní stejně.
A to nejdůležitější je… že jsem s ním šťastná.
- Vážně? - Moc.
- Ty brečíš? - Co?
- Jo! - Ne, nebrečím.
Po čtyřech pivech jsem trochu…
Jo. Lola brečí…
Po čtyřech pivech a jednom panáku!
- Gratuluju ke svatbě. - Díky!
Snad si dáš s námi, ne?
- Tak jo. - Jo!
Na tvou svatbu!
A na nás.
Na rozlučku se svobodou!
A kdy se budete brát? Spousta lidí si vybere jaro,
ale podzim je lepší. Kvůli alergiím, lidi hrozně trpí.
- Vážně? - Ano.
- Jsi svatební agent? - Ne, dělám marketing, dodělávám školu.
Tak to mi s něčím pomůžeš.
Řekni mi, jak si získám toho sexy šedého vlka, co ti šéfuje.
Když mi pomůžeš, pozve tě na svatbu.
- Toho? - Vážně?
- Co? Je sexy. - No…
Zítra má narozeniny.
- Super! - Stav se!
Myslím, že budeme skvělé kámošky.
Jo.
Už to ví?
Chtěla jsem mu to říct ráno, ale byl tak nadšený
plánováním cesty
se mnou…
do Gruzie.
Mně by teď výlet bodnul!
- Já bych nejezdila. - Já taky ne.
A co tam jet a…
říct mu to tam?
Když to nešlo doma,
- nepůjde to ani na Kavkazu. - No jo.
Nejhorší je, že to měl být nejšťastnější den mého života,
a já ani nemám chuť slavit.
Ani trošku?
Trošku.
- Možná trochu. - To je ono.
Kdy ti dají datum vydání?
Asi za týden.
To mě drží nad vodou.
- Sakra, zvorala jsem to. - Stačí.
Nemysli na to, cos udělala, ale na to, co musíš udělat.
Neboj se, Adri je rozumný chlap.
Bude ho to mrzet? Ano.
Vyslechne tě? Ano.
Bude to muset přijmout, jako my všichni.
To je děs.
To je ségra!
Dobře, 12 minut.
- Do nemocnice! - Co?
- Hned! - Dobře.
- Kočárek. - Jo.
- A loďák. - Co?
- Kufr! - Jo!
Kufr.
Nemá to být po pěti minutách?
Domů mě nepošlou. Mám konexe.
Dobře.
Kde vězí? Zavolej Jaimemu!
Dobře.
Jaime.
- Nebere to. - Povídej mi něco.
Ať se uklidním.
Rozvedu se.
Zbláznila ses? Jak, že se vdáváš?
- Ani se neznáme. - Tím líp.
Kdyby vás znal, tak by mě nechtěl.
Jsi neskutečná. Jen abys byla jednou v něčem první, co?
- To si vážně myslíš? - No jistě.
Vždycky ti vadilo, že jsem ve všem první.
Upřímně, víc mi vadilo, že si bereš můj šampon.
Abys věděla, rodičům to neřeknu.
Myslím, že jim prostě pošlu oznámení.
Tak co? Už se to narodilo?
Vůbec! Poslali ji domů. Je hrozný nervák.
Tvá neteř oddaluje setkání s matkou.
To teda!
Podívej na tenhle hotel. Je v centru a má půjčovnu aut.
- Co? - Dobrý.
Nebo bys radši apartmán?
Ne, hotel je fajn.
Mám ho objednat?
- Šťastné druhé výročí. - Díky.
Dortíky!
- Chutnají ti? - Miluju je. Jsou skvělé.
Ochutnej tenhle.
- Mám pro tebe překvapení. - Jaké?
Dopis z vydavatelství.
Páni!
Tak co?
Nic, prý je to dobře napsané, ale nemají zájem.
Jako vždycky.
Zlato, dej si pauzu.
Dva roky ti chodí samé špatné zprávy.
Nepřestanu psát.
Nic mě tak nenaplňuje.
Nedovolíš sama sobě mít ráda něco jiného.
Podívej, jen říkám…
že se nemůžeš celý život trápit něčím, co nepřijde.
Je to filozofie na hovno, ale myslím si to.
Já nepřestanu.
Jasně že ne.
Val.
Val, tak mám ho objednat?
Nepočká to do zítřka?
Jdu spát. Jsem utahaná.
Jasně.
BOLEST - LÁSKA
MÁMA
Ahoj.
Viděla jsem Sergia.
S nějakou holkou.
S jeho ženou?
Jestli to byla Marta, chci její krém proti vráskám.
Vůbec. Bylo jí maximálně 22 let.
- Co hledáš? - Ty cigarety, co jsi včera nenašla.
Byli jsme propojení…
- Jsi pořád závislá. - Ne, jsem společenský kuřák.
- Na Sergiovi! - Nepřeháněj.
Byli jsme krásně…
propojení.
Moc krásně.
To neroste na stromech.
Ale je konec, konec příběhu.
Případ uzavřen… Jak se máš ty?
Poslala jsem pár životopisů a tři hodiny váhám,
jestli mám zavolat rodičům.
V tomhle bytě nejsou cigarety.
Jeď na výlet.
Madrid teď není místo pro tebe.
Dlužím našim tři tisíce a squatuju u tebe doma.
Můžu na výlet nejdál do Talavery de la Reina.
Na dva dny.
Děkuju za všechno.
Víš, co mi bude chybět?
Smát se tvému šatníku.
Ty jsi blbá.
- Dáš si kafe? - Ne, díky.
Viděl jsem tě a tys viděla mě.
Sakra, tak skvěle jsme spolu ničili planetu.
Pořád na to myslím,
že spolu ničíme planetu.
Chci tě vidět.
Na nejlepší tvůrčí tým od dob Peggy Olsonové a Dona Drapera.
Ty tak přeháníš!
Že přeháním? Viděla jsi Jorge Rubia? On nás žere.
No jo, to je dneska.
Uvidíme zítra. Víš, jak to chodí.
Třeba…
chtějí na tu kampaň jinou agenturou nebo…
nebo nás rozdělí.
Zjevně jsme byli každý na jiné schůzce.
Poslyš…
Napadlo tě někdy…
já nevím, odejít z firmy?
Dřív ano.
Ze začátku mi to přišlo moc rutinní,
ale co jsme tým, je to skvělé.
Nesměj se, vážně.
Rád s tebou pracuju.
Užívám si to, vážně… Ty ne?
Ano.
Taky s tebou hrozně ráda pracuju.
A taky myslím, že jsme nejlepší tým.
Všichni umřou.
A já je měla tak ráda.
Tučňáky, víš?
Jsme na cestě k vyhynutí.
To mi povídej.
Píšeš si s Val, viď?
Sdílela fotku z muzea, v sobotu, a tak ji rozptyluju.
Máš ji fakt rád, co?
Ale nevíš, jak dál…
viď?
Jo.
Věř mi, že poprvé v životě vím, co dělám.
Vážně? Pouč mě, prosím.
Chci ji brát na večeře.
Chci s ní snídat a obědvat, trávit s ní celý den
a pak jít do postele,
spát s ní a usínat s ní.
- A pak… - Chceš přítelkyni.
Ne, to jsem neřekl.
Podívej.
Jsme tak moderní, chceme partnera, co není „partner“.
Ale vlastně chceme to samé co zbytek lidstva.
Vážně?
A co to je? Pouč mě, prosím.
No…
Lásku na celý život.
Jako tučňáci.
Celý život s jedním partnerem, a mají to na háku.
Oběd nestíhám.
Chci se celý den učit.
Jo, zítra mám procesní právo a pak…
Sakra.
Já tě ruším, viď?
Ano.
Promiň! Jsem hrozná.
Co to píšeš?
Můj druhý román.
Ne že by ten první vydali, ale vzdala jsem ho.
Zlom vaz. Tentokrát to bude ono, uvidíš.
Díky.
Můžu?
Jasně…
Počkej.
Tady.
Prý kdybych se zasekla, mám z toho udělat povídku.
To je dobrá rada.
Hele, Val.
Naše místo.
Ty mi nikdy neradíš.
Myslím jako spisovatelce.
- Někdy ano. - Jo, ať to vzdám.
Výborná rada.
Ani nikdy nečteš, co píšu.
Vlastně mě jako spisovatelku neznáš.
Liší se nějak od mé ženy?
Ano, hodně. Tvoje žena Valeria
je odvážná a odhodlaná.
Ale Valeria-spisovatelka tisíckrát víc.
Problém je, že když jedna z Valerií nedosáhne svého,
vždycky za to zaplatí Adri, fotograf a manžel.
Tak to není.
Val, po každém odmítnutí měsíc trucuješ.
- Taky mě moc nepovzbuzuješ. - Nechci se hádat.
Jsem unavená. Jdu domů.
- Dobře, já jdu na pivo. - Fajn!
Čau holky.
Včera jsem to Adrimu neřekla.
Přijela jsem pozdě po sestřině planém poplachu.
Ale dneska už to přijde.
Vážně.
Víte, co mi došlo?
Že už s Adrim dlouho nejsme šťastní.
Myslím, že už nejsme šťastní.
Už to neumíme.
Měli bychom se rozejít.
Tak jo…
Tohle sem.
Tady je spousta místa.
Nevím, co sem ještě dát.
Počkej…
Tohle!
Paráda!
Sem se skvěle hodí!
Jo, perfektní.
Co s touhle děsnou krabicí? Mám ji vyhodit?
Nech ji tam.
Anebo mi ji dej.
Můžu do ní něco dávat.
Matrjošková metoda…
Nemáš tu moc knih?
To chce kytku. Rostliny oživí prostor.
- Ne, kytky nechci. - Proč?
Naše mise: zaplnit prostor.
- Tak víc knih. - Jo.
Dovezu svoje. Jsou ve skladu, protože ke mně se nevejdou.
Holky, nenecháme to na jindy?
Je ti hrozně, co?
To bude dobré.
O TÝDEN POZDĚJI
DANI: MÁMA SE NA TEBE PTÁ
TAK JÍ NIC NEŘÍKEJ, JASNÉ?
Hele…
Promiň, nechci…
Nechci se s tebou hádat, a už vůbec ne kvůli ní. To je celé.
ONA SE VÁŽNĚ SNAŽÍ.
NĚKDY JE DOBRÉ SPOLKNOUT HRDOST A DÁT LIDEM DRUHOU ŠANCI
Ahoj, Done Drapere.
- Neuvěříš, co se mi právě stalo. - Co?
- Tomu neuvěříš. - Čemu?
Jorge Rubio chce ve své firmě udělat oddělení marketingu.
Svůj kreativní tým, mít vlastní kampaně.
Ano?
A chce, abych to oddělení vedl.
Cože?
Já vím! Nemůžu tomu uvěřit.
A co jsi mu řekl?
Zatím nic, ale vezmu to.
Vážně?
Víš, že s tebou hrozně rád pracuju.
Ano.
Ale je to úžasná příležitost.
Dvojnásobný plat… A budu mít v kanceláři kávovar.
Páni!
Hrozně jsem tě chtěl pozdravit.
Ale nepozdravil.
Asi nebyla správná chvíle.
Chybíš mi.
Kdy ti chybím víc?
Když šukáš manželku, nebo když lížeš svou milenku?
Taky tě chci vídat.
Ale nejsi člověk, se kterým chci být.
Chápeš ten rozdíl?
A ty?
Protože si vzpomínám, že naposledy…
sis chtěla hrát na šťastný pár.
Podívej…
Nechci, abychom si chyběli
ani říkali něco, čeho bychom litovali.
Jestli se máme zase vídat,
tak kvůli tomu, co nám jde nejlíp.
Kde ses to naučila?
To kdybys věděla.
Odkdy kouříš?
Už týden.
To s vašimi je na hovno,
ale není kouření trochu přehnané?
Hele, přiznala jsem se, a v rekordním čase
přišla o rodinu, práci i spolek.
- Camela by z toho udělali album. - To jo.
Máš nějaký velký batoh?
Ne. Proč?
Protože…
se mnou jedeš do Kambodže.
Ráda bych, ale ne. Jsem bez peněz.
Na.
- Co to je? - Otevři to.
Napsala jsem Lole…
Chtěla jsem ti před odjezdem tajně uspořádat večeři.
A ji napadla tahle skvělá věc.
Kéž bych měla takové kamarádky.
KINO EQUIS POUTO NEJSILNĚJŠÍ
Byl pryč,
a zničehonic mě popadla hrůza,
že už ho nikdy neuvidím.
Promiň, drahá. Nemohl jsem dát vědět…
Běž! Tvůj vlak!
Ředitelka naléhavě potřebovala operaci.
Vždyť ti ujede!
Chtěl jsem poslat vzkaz,
ale bál jsem se, že by ses zlobila.
Prosím, už se neomlouvej.
Utíkej!
To je ta scéna, kde mu řekne, ať ten vlak doběhne?
Je to můj oblíbený film.
Já ho viděl tisíckrát.
Teď jsi romantik?
Spíš se měním v tučňáka.
Co?
Nic. To neřeš.
Jak ti je?
Zítra mám sraz s redaktorkou. Řekne mi, kdy vyjde můj román.
Je to jako být najednou bez ruky.
Musíš se s tím druhým všechno naučit.
Ale to přejde.
Bylo to správné rozhodnutí.
Ale co bych dala za to, moct doběhnout vlak a zmizet.
Utíkej! Už odjíždí!
Tak odjedeme.
Co tak náhle?
Půjdeme na nádraží a nasedneme na první vlak. Pak už něco vymyslíme.
Co to říkáš?
Potřebuješ čas, abys zase našla svobodu.
Ale chci ti to připomenout.
Víctore…
Mezi námi je něco výjimečného, ale…
Já teď nemůžu myslet na…
Teď potřebuju čas.
Oni se museli vídat hodně čtvrtků,
aby jim došlo, že se milují.
To je jen film.
My jsme mnohem víc.
Valerie!
- Moc tě prosím. - O co?
Jsem tvůj největší fanoušek,
slib mi, že budu první, kdo se dozví datum vydání.
- Slibuju. - Fakt? Nemůžu se dočkat!
- Hodně štěstí, jdu! - Díky.
- Ahoj! - Čau.
Tak jo, Valerie…
Říkám rovnou, že mě potom budeš chtít zabít.
- Nelíbí se ti. Zase. - Ne…
Je úžasný.
Ale…
máme novou strategii prodeje.
Znáš Pierra Duvonta?
Jasně. Má nejprodávanější erotickou ságu.
Je to pseudonym.
Pierre Duvont neexistuje. Je za ním holka jako ty.
Připadalo nám to jako originální strategie prodeje:
konečně hetero spisovatel, co chápe ženy takové, jaké jsou.
A zabralo to.
Tohle je… Pierre Duvont.
Ne.
Je to Valeria Férrizová.
Stálo mě to život i manželství.
Vidíš, že se ti to nelíbí, ale poslouchej.
Když to vydáme jménem Pierra Duvonta,
vyděláš spoustu peněz.
Spoustu.
Podívej se na mě, prosím.
Konečně se budeš živit tím, co máš ráda.
Slibuju, že pak pod tvým jménem vydám, co budeš chtít.