‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫אני חושבת שדייויד רצח את רוב.‬
‫מה קרה בברייטון?‬
‫היה לו רומן.‬
‫מריאן.‬
‫היא הייתה בעלת בית הקפה הקטן‬ ‫שליד המשרד שלו.‬
‫תודה.‬
‫בוקר.‬ ‫-כן, בוקר.‬
‫את מריאן?‬
‫כן.‬
‫אלא אם כן זה בקשר לחשבונות,‬ ‫ואז אין לי מושג מי זאת.‬
‫אני ממש מוכרחה לדבר איתך‬
‫על דייויד פרגוסון ואדל.‬
‫נדמה לי שהכרת אותם.‬
‫סליחה, אפשר לשאול מי את?‬
‫אין לי תפקיד רשמי. אני רק…‬
‫ממש חייבת לשאול אותך כמה שאלות,‬
‫ואני רואה לפי ההבעה שלך‬ ‫שהגעתי למקום הנכון.‬
‫אין לי מה לומר עליהם.‬
‫בבקשה?‬
‫זה ממש חשוב.‬
‫באתי מרחוק, ו…‬
‫זה היה חסר משמעות.‬
‫דייויד ואני.‬
‫הוא היה צעיר מדי בשבילי, בתור התחלה.‬
‫הוא היה בא מוקדם בבוקר,‬
‫יושב ליד החלון,‬
‫שותה את הקפה שלו…‬
‫הוא תמיד נראה לי עצוב.‬
‫בכל אופן…‬
‫הוא נהיה לקוח קבוע, ו…‬
‫כשמתרגלים לאנשים, מתחילים לדבר.‬
‫והוא היה מקסים.‬
‫ומצחיק.‬
‫כזה הוא.‬
‫גם היא הייתה באה.‬
‫לא ידעתי אז שזאת היא.‬
‫היא תמיד שתקה.‬
‫רק שתתה את התה־עם־נענע שלה‬ ‫והסתכלה סביב.‬
‫באחד הימים אמרתי לדייויד שהוא נראה עצוב.‬
‫קשה להישאר אדישה אליו.‬
‫כן.‬
‫הוא שאל אותי אם אפשרי לדעת הכול על מישהו,‬
‫ועדיין לא לראות מי הוא באמת.‬
‫אמרתי שכן,‬
‫כי אחרת, למה נשארתי‬ ‫עם בעלי המניאק כל כך הרבה זמן?‬
‫ואז אמרתי לו שאף אחד לא צריך לאמלל את עצמו‬ ‫בשביל מישהו אחר.‬
‫ואז היא הופיעה.‬
‫אל תתערבי לי בנישואים.‬
‫אין לי שום קשר…‬ ‫-הוא לא יהיה שלך.‬
‫דייויד שייך לי.‬
‫תקשיבי, יש לך טעות…‬ ‫-לא נכון.‬
‫לך יש.‬
‫תפסיקי לדבר איתו.‬
‫תפסיקי לגרום לו לחבב אותך.‬
‫הוא לא צריך עצות ממך.‬
‫אני יודעת מה את אומרת לו.‬
‫אני יודעת.‬
‫אני מציעה שתלכי.‬
‫תניחי לנו ותפסיקי להחמיר את המצב.‬
‫מי את חושבת שאת?‬ ‫-אני יודעת מי את.‬
‫פוסטמה זקנה ועלובה‬ ‫שכל מה שיש לה בחיים זה חתול.‬
‫דייויד בא, והתנהג כאילו כלום לא השתנה.‬
‫הוא המשיך לספר לי כמה לא טוב לו, ו…‬
‫בשלב הזה כבר כעסתי, אז חשבתי ״על הזין״.‬
‫אמרתי לדייויד שאם רע לו כל כך,‬ ‫שיעזוב אותה.‬
‫מה קרה?‬
‫צ׳רלי?‬
‫חתולי?‬
‫צ׳רלי?‬
‫אלוהים!‬
‫- זונה -‬
‫ישו…‬
‫צ׳רלי! כמעט חטפתי התקף לב!‬
‫זה בסדר.‬
‫שלום, מריאן.‬
‫נכנסת לבית שלי, כלבה? את…‬
‫זה בטח מפחיד,‬
‫לגור לבד.‬
‫כי אם מישהו רוצה להיכנס,‬ ‫הוא תמיד יכול למצוא דרך.‬
‫אם יקרה לך משהו,‬
‫מי יאכיל את החתול?‬
‫נדמה לי שזה שלך.‬
‫הייתי צריכה להזעיק משטרה,‬
‫אבל קודם כול התקשרתי לדייויד,‬
‫והוא שכנע אותי לא להגיש תלונה.‬
‫בהתחלה הוא התחנן, אמר שהם יעברו לעיר אחרת,‬ ‫ושלא אצטרך לראות אותם שוב, וכשזה לא קרה…‬
‫הוא אמר שזאת המילה שלי נגד המילה שלה.‬
‫אבל זה לא היה רק זה.‬
‫הוא פחד,‬
‫אבל כשסיפרתי לו,‬
‫הוא לא היה המום.‬
‫הוא הזדעזע, אבל לא הופתע.‬
‫אני אפילו חושבת שהוא חש הקלה‬
‫שהיה מדובר רק בבגדים שלי.‬
‫תודה לך על זה.‬
‫הייתי צריכה לדעת.‬
‫כן.‬
‫מה שלא יהיה הקשר ביניכם…‬
‫תתרחקי מהם, כמה שיותר מהר.‬
‫משהו אצלה ממש לא בסדר.‬
‫הטריק עם תפוחי אדמה‬
‫הוא לזרוק אותם למים הרותחים,‬
‫ואז לשמוע את התפודים צורחים!‬
‫בעוד עשר דקות נוציא אותם,‬
‫ואז נצלה אותם.‬
‫ותגיד לי, אדוני השף,‬
‫יש לך מתכון מיוחד למילוי?‬
‫זה רוטב מיוחד, כן.‬
‫אני ממלא את העוף, כמו שאומרים, במרץ,‬
‫ואז מוסיף את הרוטב המיוחד.‬
‫אתה דוחה.‬
‫ואז צולה אותו במשך הרבה זמן.‬
‫אני אוהב הרבה זמן. אני צרפתי, לא?‬ ‫-כן.‬
‫רוצה שאעזור לך להכניס את זה לתנור, מסייה?‬
‫בבקשה. הוא מוצא חן בעיניי.‬
‫טוב?‬ ‫-בסדר.‬
‫ווּאלה.‬
‫אתה מדבר צרפתית?‬
‫ז׳טם…‬
‫אביא עוד יין.‬
‫אפשר…?‬
‫סליחה.‬ ‫-סליחה…‬
‫איזה ריח מעולה, רוב.‬
‫האוכל באוניברסיטה נוראי.‬
‫אני יכול להיות השף של פיירדייל.‬
‫לגור למטה, במגורי המשרתים.‬
‫בהתחלה חששתי לגביך, רוב.‬
‫איזה מין…‬
‫השפעה תהיה.‬
‫היה מוזר אם לא היית חושש.‬
‫הרי הכרנו בגמילה.‬
‫ואף אחד לא רוצה לשמוע שהחברה שלו…‬
‫ארוסתו.‬
‫שארוסתו…‬
‫הכירה גבר אחר, ושהוא מצחיק נורא,‬
‫ומשמח אותה כל כך.‬
‫באמת לא הייתה לך סיבה לחשוש.‬
‫אולי אם אתה היית שם, המצב היה שונה.‬
‫אל תגידי ככה.‬ ‫-כן, טוב…‬
‫תודה לך,‬
‫שהחזרת אותה אליי, רוב.‬
‫בשמחה רבה, מיסייה.‬
‫צריך תמונה. רוב, תביא את המצלמה בבקשה.‬
‫כן, בטח.‬
‫הוא ממש מצחיק.‬ ‫-אמרתי לך שהוא ימצא חן בעיניך.‬
‫תמונה… איזה צד הוא הטוב שלי?‬
‫הגב.‬
‫טוב.‬
‫תגידו ״הציצים הנפולים של מרג׳ורי״.‬
‫הציצים הנפולים של מרג׳ורי!‬
‫אני רוצה לראות.‬ ‫-יצא טוב.‬
‫הנה, תני לי.‬
‫את נראית טוב!‬
‫אפנה כאן, אני מניח.‬
‫נעשה את זה בבוקר.‬
‫אני הולכת למיטה.‬
‫אל תעכב אותו בדיבורים.‬
‫יש לי תכניות בשבילו.‬
‫כדאי שאעלה.‬
‫גם אני חששתי לגביך, אתה יודע.‬
‫חשבתי שאתה רק רוצה את הכסף שלה,‬
‫את הבית הזה…‬
‫כן, טוב…‬
‫אתה לא הראשון.‬
‫אחד כמוני,‬
‫איתה…‬
‫כל העניין נראה די נוח,‬
‫אני מניח.‬
‫לא אכפת לי מהכסף.‬
‫אני אוהב אותה.‬
‫אני מאמין לך.‬
‫אני חושב ש…‬
‫מזל של אדל שהיא מצאה אותך.‬
‫אני מקנא.‬
‫מה, בי?‬
‫כן.‬
‫ובאדל.‬
‫בשניכם.‬
‫במה שיש לכם כאן, ביחד.‬
‫מה זה?‬
‫לדעתך?‬
‫כל מה שאתם רוצים.‬
‫אתם לא צריכים אף אחד אחר.‬
‫לילה טוב.‬
‫שבע, שמונה…‬
‫שארמה, ג׳ונס ודראמגול. איך אוכל לעזור?‬
‫היי, אני רוצה לדבר עם ד״ר פרגוסון.‬
‫זה דחוף.‬
‫מה שמך בבקשה?‬
‫כן…‬
‫תגידי לו שזאת מריאן.‬
‫מברייטון.‬
‫נא להמתין.‬
‫סליחה.‬
‫לואיז, מה שמריאן לא אמרה לך…‬
‫מה שנדמה לך שאת יודעת…‬ ‫-דייויד, די.‬
‫אדל משוגעת.‬
‫קלינית.‬
‫פסיכופתית, סוציופתית או מה שלא יהיה.‬
‫ואני חושבת שהיא ידעה ששכבנו.‬
‫כל הזמן.‬
‫אני חושבת שהיא ידעה,‬ ‫והתיידדה איתי בגלל זה.‬
‫לואיז, זה לא הגיוני.‬ ‫-זה כן!‬
‫כשהיא הבהילה את מריאן, זה לא הצליח,‬
‫אז הפעם, כשהיא חשבה שיש לה יריבה,‬
‫היא החליטה לנסות משהו ערמומי יותר.‬
‫החליטה להתקרב אליי.‬
‫הסיתה אותי נגדך.‬
‫ואני חושבת ש…‬
‫אני חושבת שמרוב רגשות אשם על מה שעשינו,‬
‫רציתי שתהיה רע, איכשהו.‬
‫כן…‬ ‫-רציתי תירוץ כדי להרגיש יותר טוב.‬
‫שנאתי את עצמי, ואדל ידעה את זה.‬
‫היא ידעה.‬
‫לואיז,‬
‫כל זה…‬
‫את לא באמת יודעת.‬
‫הלוואי ש…‬
‫גלה לי. עכשיו.‬
‫רוב מת?‬
‫היא סיפרה לך על רוב?‬
‫אני חייבת לדעת, דייויד.‬ ‫-כן!‬
‫כן, הוא מת.‬
‫הוא מת.‬
‫ורצחת אותו?‬
‫היי…‬
‫עזבתי רק ליום אחד.‬
‫מה לעזאזל עבר לך בראש?‬
‫לא יודעת.‬
‫כמה זמן זה כבר נמשך?‬
‫את… כלומר…‬
‫הרואין?‬
‫אדל!‬ ‫-זה לא.‬
‫זאת הייתה הפעם הראשונה.‬
‫רוב רצה שאנסה את זה, ו…‬
‫אני יודעת שלא הייתי צריכה לנסות, טוב?‬ ‫-אמרת לי שהוא נקי!‬
‫לא הייתי משאיר אותך…‬ ‫-בבקשה, אל תצעק עליי!‬
‫אני יודעת שהתנהגתי כמו טיפשה.‬
‫חשבתי שיהיה בסדר.‬
‫הוא ידע מה הוא עושה, ו…‬
‫היה לי לא נעים. אני לא…‬
‫לא רציתי שהוא יחזור לחיים שלו,‬
‫לחיים המסריחים והמגעילים שלו.‬
‫הוא רצה שאנסה רק את הדבר הזה איתו,‬
‫והסכמתי.‬
‫ואז הוא…‬
‫את חושבת שהוא לקח מנת־יתר בכוונה?‬
‫אולי.‬
‫לא ידעתי מה לעשות.‬
‫למה לא הזעקת משטרה?‬
‫נכנסתי לפאניקה.‬
‫השעון שלך…‬
‫הוא נפל פנימה.‬
‫דייויד!‬
‫דייויד, בבקשה! חכה!‬
‫דייויד, בבקשה!‬
‫דייויד.‬
‫צריך לדווח למישהו.‬
‫לדווח מה?‬ ‫-מה שסיפרת לי הרגע.‬
‫ואם לא יאמינו לי?‬
‫אחרי השריפה, הוריי, ו־ווסטלנדס…‬
‫ואם יחשבו שאני מטורפת?‬
‫דייויד, אני לא יכולה לחזור לשם.‬
‫אני לא יכולה להיות כלואה שוב.‬
‫הרחק ממך.‬
‫אם נדווח למישהו, זה לא יחזיר אותו.‬
‫אף אחד אחר לא יודע שהוא פה.‬
‫אדל…‬
‫רק אנחנו.‬
‫אני רק רוצה…‬
‫שנהיה ביחד.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫דייויד…‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫דייויד…‬
‫בבקשה.‬
‫אז ניסיתי,‬
‫במשך המון זמן.‬
‫אולי הייתי יכול לעשות את זה,‬
‫ללמוד לחיות עם זה,‬
‫אילו חשבתי שזה מטריד גם את אדל, אבל…‬
‫זה לא הטריד.‬
‫הבחור הזה איבד את חייו,‬
‫והיא המשיכה הלאה כאילו כלום.‬
‫בסוף, ידעתי שאני חייב לעזוב,‬
‫אבל אז אדל אמרה‬ ‫שהיא תגיד שאני רצחתי את רוב.‬
‫מה נעשה?‬
‫לא נעשה שום דבר.‬
‫המכתב ששלחת למשטרה שחרר אותי.‬
‫אעשה מה שהייתי צריך לעשות לפני שנים:‬
‫אסע לסקוטלנד,‬
‫ואספר את האמת סוף סוף.‬
‫אולי תחכה? אולי אנחנו…‬
‫רק כמה ימים.‬ ‫-לא. אני חייב לעזוב לפני שהיא תגלה.‬
‫דייויד…‬ ‫-תראי, אדל תמיד מגלה דברים.‬
‫דברים שהיא לא אמורה לדעת.‬
‫תקשיב, זה יישמע מטורף, אבל אני יודעת איך.‬
‫אני יודעת איך: בגלל שהיא תמיד שם.‬ ‫מסתכלת, מקשיבה, ואתה בכלל לא…‬
‫היא לא נורמלית, דייויד.‬ ‫-אני יודע,‬
‫ואני יודע שנתתי לזה להימשך זמן רב מדי.‬
‫אבל אדל כבר לא מנהלת את העניינים.‬
‫בזכותך.‬
‫ו…‬
‫תתרחקי מאדל.‬
‫לואיז, תבטיחי לי.‬
‫היא מסוכנת.‬ ‫-אני מבטיחה.‬
‫יהיה בסדר.‬
‫ביי.‬
‫היי.‬
‫שלום, ילדוני.‬ ‫-שלום, אימא.‬
‫יש לי הפתעה בשבילך.‬
‫הלילה תישן אצל אבא שלך.‬ ‫-למה?‬
‫יש לי משהו.‬
‫דייט לוהט?‬
‫לא.‬
‫למה חשבת ככה?‬
‫אני בן שבע, אימא. אני יודע דברים.‬
‫לאבא יש את ליסה,‬
‫אז גם לך בטח יהיה מישהו מתישהו.‬
‫אין אופציה כזאת כרגע.‬
‫אני צריך לאסוף את החפצים שלי מהבית?‬
‫דאגתי לזה.‬
‫היי. הכול טוב, בן?‬ ‫-היי, אבא!‬
‫היי.‬
‫תקשיב, תודה על זה.‬
‫הפיג׳מה שלו, והבגדים למחר וכל זה,‬
‫נמצאים כאן.‬ ‫-טוב.‬
‫תביא חיבוק, חמודי.‬
‫אלוהים, כמה שאתגעגע אליך.‬
‫ניפגש מחר. טוב, חמודי?‬
‫כן?‬
‫להתראות.‬ ‫-ביי.‬
‫היי, ליסה!‬
‫את בטוחה שהכול בסדר, מותק?‬
‫לא, כן…‬
‫אני בסדר, תודה.‬
‫פשוט…‬
‫ידיד שלי בתקופה קשה, אז…‬
‫אמרתי שאעזור לו.‬
‫בטח.‬
‫אתקשר אליך מחר, כן?‬ ‫-כן.‬
‫תודה, איאן.‬
‫כיף לנו שהוא בא.‬
‫תודה גם לליסה בשמי, טוב?‬
‫כן.‬
‫ביי.‬
‫אדל.‬
‫את כאן?‬
‫עכשיו?‬
‫אדל!‬
‫- אדל -‬
‫רצית אותי, לואיז?‬
‫מה לעזאזל המשחק שלך, אדל?‬
‫זה מה שאני צריכה לשאול אותך,‬
‫לא?‬
‫הרי הזדיינת עם בעלי.‬
‫כן.‬
‫ואת הסתכלת עלינו, נכון?‬
‫היית כאן.‬
‫איך שלא תקראי לזה… היית כאן.‬
‫כן.‬
‫חשבתי שאת חברה שלי.‬
‫את מבינה איך הרגשתי?‬
‫הייתי לבד,‬
‫ואז הכרתי מישהי כמוני.‬
‫לא.‬
‫לא. אני כבר לא מאמינה, אדל.‬
‫עקבת אחריי כל הזמן הזה? לכל מקום?‬
‫לא.‬
‫זה לא עובד ככה.‬
‫אפשר להגיע רק למקומות שמכירים.‬
‫צריך לראות בראש את הפרטים.‬
‫למה לא אמרת משהו?‬
‫יכולת לעצור את זה,‬ ‫במקום כל השקרים האלה.‬
‫רציתי שתשנאי אותו.‬
‫רציתי שתבחרי בי.‬
‫רציתי שתאהבי אותי יותר.‬
‫אבל לא.‬
‫את רק ריחמת עליי,‬
‫הרגשת אשמה, והמשכת להזדיין עם אהובי.‬
‫אבל… את לא מבינה?‬
‫הרי האמנתי לך.‬
‫לכל מה שאמרת.‬
‫דיווחתי למשטרה על רוב ועל דייויד.‬
‫מה?‬
‫לא אמרתי לך לעשות את זה.‬ ‫-כן, טוב…‬
‫ניסיתי לעשות את המעשה הנכון,‬ ‫ולא ידעתי שאת משקרת!‬
‫הם לא יאמינו לך.‬
‫אבל הם יאמינו לדייויד.‬ ‫-מה?‬
‫הוא ייסע לסקוטלנד ויספר להם את האמת.‬
‫לא.‬
‫הוא לא יכול.‬
‫הוא לא יעשה את זה.‬ ‫-הוא כבר עשה את זה.‬
‫נשארה לך רק אפשרות אחת, אדל.‬
‫ייקחו אותו ממני.‬
‫אם אכפת לך ממנו,‬
‫ספרי את האמת.‬
‫אם את אוהבת אותו,‬ ‫את יכולה להציל אותו מזה.‬
‫תזדייני.‬
‫תזדייני!‬
‫השיחה נותקה.‬
‫השיחה…‬
‫אולי תישאר?‬
‫אל תעציבי אותי…‬
‫את כל הזמן מסיחה את דעתי…‬
‫הלוואי, אבל אין ברירה.‬
‫תביאי נשיקה.‬
‫טוב לראות אותך שמחה שוב.‬
‫להתראות בסופ״ש הבא.‬
‫אוהב אותך.‬ ‫-ביי!‬
‫איך ההרגשה?‬
‫אושר.‬
‫הכול…‬
‫נהיה…‬
‫מטושטש, בקצוות.‬
‫רוצה לנסות?‬
‫קופסה בשביל זה.‬
‫היא יפה מאוד.‬
‫מזכרת ממך.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫כל זה…‬
‫אני יודע שזה לא יימשך, אדל.‬
‫גם את יודעת.‬
‫את ודייויד…‬ ‫ראיתי אתכם יחד. אתם לא…‬
‫תרצו אותי כאן.‬
‫זה לא נכון, רוב.‬
‫דייויד מחבב אותך.‬
‫באמת.‬
‫אני מבין למה את אוהבת אותו, דרך אגב.‬
‫הוא די מושלם, מה?‬
‫אתם מושלמים ביחד,‬
‫במקום הזה.‬
‫יהיו לכם חיים מהאגדות.‬
‫מה כל כך רע בזה?‬
‫זה לא רע.‬
‫זה כמו לשלוט בחלום, את יודעת,‬
‫כל הזמן.‬
‫אבל העיניים שלך לא עצומות, ואת…‬
‫לא חייבת לישון, או…‬
‫לשכב במקום אחד.‬
‫הוריי נשרפו ומתו בבית הזה.‬
‫אין בזה שום דבר שאני רוצה בחלום שלי.‬
‫זאת לא הייתה אשמתך.‬
‫אולי, אילו באמת הייתי פה,‬
‫הייתי מתעוררת.‬
‫אבל לא הייתי.‬
‫הייתי הרחק מכאן.‬
‫התבוננתי באנשים אחרים,‬
‫ותהיתי איך זה להיות הם.‬
‫לחיות את חייהם במקום את חיי.‬
‫ועכשיו גם אתה יכול.‬
‫קראתי על משהו.‬
‫משהו שכדאי שננסה.‬
‫ביחד.‬
‫״הכול התחיל באש,‬
‫אז רק הולם שכך זה גם יסתיים.‬
‫ההיסטוריה חוזרת על עצמה.‬
‫אני השלכתי את גופתו של רוב לבאר.‬
‫לבעלי, דייויד, לא היה שום קשר לזה.‬
‫פשעו היחיד היה שניסה להגן עליי.‬
‫דייויד ראוי לאהבה.‬
‫הוא אדם טוב,‬
‫והחזקתי אותו בשבי די זמן.‬
‫אני יכולה להודות במה שעשיתי,‬
‫אבל לא להתמודד עם ההשלכות.‬
‫האבדון עדיף בעיניי על הבדידות.״‬
‫- צדקת. אני חייבת לתקן את המצב. -‬
‫- אולי הוא יהיה מאושר בלעדיי.‬ ‫הייתי חברה שלך, לואיז. -‬
‫- אנא זכרי את זה. -‬
‫לא…‬
‫נו…‬
‫לא, אל תעשי את זה!‬
‫היי, הגעתם לאדל פרגוסון…‬ ‫-שיט!‬
‫בעוד כמה זמן נגיע?‬
‫בערך שלוש דקות.‬ ‫-תודה.‬
‫מוקד חירום. מה השירות הנדרש?‬
‫אדל?‬
‫אדל!‬
‫נו…‬
‫אדל!‬
‫שיט!‬
‫אדל!‬
‫תכניסי אותי, אדל!‬
‫טוב…‬
‫נו…‬
‫שיט!‬
‫לא!‬
‫אדל!‬
‫פאק!‬
‫תחשבי על דלת.‬
‫אפשר להגיע רק למקומות שמכירים.‬
‫תחשבי על דלת.‬
‫צריך לראות בראש את הפרטים.‬
‫שתיים, שלוש…‬
‫בואי איתי.‬
‫אני צריכה להראות לך משהו.‬
‫חמש, שש, שבע,‬
‫שמונה,‬
‫תשע,‬
‫עשר.‬
‫אדל?‬
‫כבר לא.‬
‫אני לא יכולה לזוז.‬
‫בגלל ההרואין.‬
‫זה כאפה לפנים, למי שלא רגיל.‬
‫הקול הזה…‬
‫אצטרך להתרגל אליו.‬
‫אדל, מה קורה לי?‬
‫את לא תיקחי אותו ממני, לואיז.‬
‫באמת חשבת שאתן לזה לקרות?‬
‫מה את עושה?‬
‫לא…‬
‫בבקשה, אדל!‬
‫בבקשה, לא.‬
‫אדל!‬
‫אין לך שום מושג‬
‫כמה חרא אכלתי כדי להשיג את זה.‬
‫זה שלי.‬
‫בבקשה…‬
‫לא…‬
‫אדם…‬
‫- בארנסלי, לואיז -‬
‫היי.‬
‫אני לואיז.‬
‫לואיז. לואיז בארנסלי, כן.‬
‫כן, יש לי בן.‬
‫הוא כל עולמי.‬
‫אדם.‬
‫לא…‬
‫גרושה.‬
‫כבר שלוש שנים.‬
‫היי.‬
‫את בסדר?‬
‫שיט, לואיז… נשמע שהיה סיוט.‬
‫היה סיוט. כמובן.‬
‫אבל אני בסדר עכשיו.‬
‫איך בכלל הצלחת להיכנס?‬
‫אני מעדיפה לא לדבר על זה.‬
‫וזה גם כבר לא עניינך. נכון?‬
‫אני, ומה שאני עושה.‬
‫אם זה קשור לאדם, אז כן.‬
‫אבל זה לא היה קשור לאדם,‬ ‫בגלל שהוא היה כאן.‬
‫הוא מוכן?‬
‫כן.‬
‫כן, הוא מוכן.‬
‫רוצה להיכנס?‬ ‫-לא, תודה.‬
‫אני צריכה להגיע לאנשהו.‬
‫אדם, אימא שלך הגיעה.‬
‫אימא!‬
‫הכול בסדר?‬
‫הכי טוב שיש.‬
‫בוא.‬
‫מוכן?‬
‫בוא, בן.‬
‫ביי, חבר.‬
‫ביי, אבא.‬ ‫-ביי, לו.‬
‫- משטרת הולבורן -‬
‫בואי!‬
‫היי.‬
‫זה נגמר.‬
‫אני לא מאמין שזה נגמר.‬
‫אתה חושב שזה יכול להצליח?‬
‫דובר על זה במה שקראתי.‬
‫לא נדע אם לא ננסה.‬
‫זה יהיה כזה טירוף!‬
‫טוב, זה לא שאף פעם לא היה גבר בתוכך…‬
‫בואי נצא מתוך הגוף שלנו,‬
‫נספור עד חמש, ואז נתחלף. טוב?‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫אוהב אותך גם.‬
‫את כולך.‬
‫אחת, שתיים, שלוש…‬ ‫-אחת, שתיים, שלוש…‬
‫זה הצליח.‬
‫יש לי הרגשה מוזרה.‬
‫זה לא בא לי טוב, רוב.‬
‫בוא נתחלף בחזרה, רוב.‬
‫זה לא בא לי טוב.‬
‫רוב, זה לא מצחיק.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫רוב?‬
‫אני מצטער.‬
‫לא היית צריכה להראות לי את כל זה, אדל.‬
‫אני לא יכול לאבד את זה עכשיו.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫זה כבר לא מצחיק, רוב.‬
‫לא, רוב!‬
‫אני לא רוצה!‬
‫זה בסדר.‬
‫- דייויד ולואיז -‬
‫טבעת זו ‬
‫תזכיר לך תמיד‬
‫את אהבתי כלפייך.‬
‫אני מבין למה את אוהבת אותו, דרך אגב.‬
‫הוא די מושלם, מה?‬
‫את כל מה שאני, אני נותן לך.‬
‫את כל מה שיש לי, אני חולק איתך.‬
‫אני אוהב את המקום הזה.‬
‫הייתי נשאר לנצח אילו יכולתי.‬
‫אני מבטיחה לאהוב אותך,‬ ‫להיות נאמנה ולשמור אמונים,‬
‫למשך שארית חיינו יחד.‬
‫״אז מה עשית היום?״‬
‫״בבוקר, התחתנתי, ואחר הצהריים…״‬
‫לא יודע.‬
‫מה נעשה אחר הצהריים?‬
‫מה שיתחשק לנו.‬
‫העולם הוא התמנון שלנו עכשיו.‬ ‫הוא כולו שלנו.‬
‫ושל אדם.‬
‫כן.‬
‫אני אוהב אותך,‬
‫לואיז פרגוסון.‬
‫ואני אוהבת אותך, דייויד פרגוסון.‬
‫לעולם לא תדע עד כמה.‬
‫לאן ניסע בירח הדבש?‬
‫יש לך רעיונות, אדם?‬
‫ב״אוריינט אקספרס״?‬
‫או אולי הפלגה לקריביים.‬
‫אבל את שונאת הפלגות.‬
‫תמיד אמרת שאת שונאת הפלגות.‬
‫אולי השתניתי.‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין ‬