‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫״לצבוט את עצמי ולהגיד ׳אני ערה׳ פעם בשעה.‬
‫להסתכל על הידיים שלי,‬ ‫לספור את האצבעות שלי.‬
‫להסתכל על שעון קיר, או יד.‬
‫להפנות את המבט,‬
‫ואז לחזור.‬
‫להיות קר רוח וממוקד.‬
‫לחשוב על דלת.״‬
‫מה אני אעשה?‬
‫בוקר טוב.‬
‫אני… סליחה.‬ ‫-סליחה.‬
‫אנחנו טובים בזה.‬
‫כן.‬
‫הגעת מוקדם.‬ ‫-גם את.‬
‫אז אני אעבוד פה על סיכומים…‬
‫עד התור שלי בצהריים.‬
‫יופי.‬
‫דייויד…‬
‫לואיז?‬
‫אפשר לעבור?‬
‫כן. סליחה.‬
‫היי, סו.‬
‫מרגישה יותר טוב?‬
‫מה?‬
‫אחרי יום המחלה שלך. אתמול.‬
‫כן…‬
‫אני בסדר גמור.‬
‫תודה.‬
‫את בטוחה?‬
‫את עדיין נראית חיוורת נורא.‬
‫לא משהו שכוס תה לא תפתור.‬
‫העיקר שלא באת בגלל שחששת‬ ‫מה ״מר מצוברח״ יחשוב.‬
‫אכין את התה.‬ ‫-טוב.‬
‫יצאת מוקדם.‬
‫יש לי הרבה עבודה.‬
‫מתי הגעת הביתה אתמול?‬
‫לא יודע.‬
‫איפה היית?‬
‫כדאי שאסיים.‬
‫אתקשר בהמשך.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫דייויד?‬
‫שמעתי אותך.‬
‫אתה לא מסוגל להגיד את זה?‬
‫גם אני אוהב אותך.‬
‫ביי.‬
‫- ד״ר ד. פרגוסון -‬
‫שלום, גב׳ רובינסון. טוב לראות אותך.‬
‫- ניפגש לצהריים מחר? -‬
‫- חייבת לצאת מהבית, אני מתחרפנת פה! -‬
‫שאני אמות…‬
‫תביאי.‬
‫איפה השגת את זה?‬
‫מצצתי לאחד האחים.‬
‫ברצינות?‬ ‫-אני רציני לגמרי.‬
‫לאיזה מהם?‬
‫גארי.‬
‫השמן. אז שנינו הרווחנו.‬
‫אלוהים… דייויד היה מתחרפן.‬
‫מזה שמצצתי לגארי?‬ ‫-לא, מזה.‬
‫אל תגלי לו. תחיי קצת.‬
‫אני מניחה שאני יכולה לשמור סוד אחד קטן.‬
‫לכולם יש סודות.‬
‫אני לא רוצה סודות עם דייויד.‬
‫אני רוצה שנדע הכול אחד על השנייה.‬
‫תמיד.‬
‫שטויות.‬
‫בהצלחה עם זה.‬
‫נמאס לי לספור לעצמי את האצבעות.‬
‫אני כבר מצפה שפתאום יהיו 11.‬
‫כשזה יקרה, תדע שאתה חולם.‬
‫ואז תדמיין את הדלת ותפתח אותה,‬ ‫ותחלום מה שבא לך.‬
‫לאן לקחת את עצמי בחלום?‬
‫הביתה?‬
‫מה פתאום.‬
‫עד כדי כך גרוע?‬
‫המצב המשפחתי שלי הוא‬ ‫קלישאת שיכונים רגילה בגלזגו.‬
‫לא הכרתי את אבא שלי. אימא שלי מתה.‬
‫אני גר עם אילסה, אחותי, שהיא חתיכת כלבה.‬
‫נותנת לי לגור אצלה‬ ‫רק בשביל הצ׳קים מהרווחה.‬
‫היא נעמדת מולי ביד מושטת ברגע שהוא מגיע,‬ ‫כאילו היא עושה לי טובה‬
‫שהיא נותנת לי לישון בדירה שלה ולשמוע אותה‬ ‫מזדיינת עם החבר הדוחה שלה כל לילה.‬
‫הנה לך. חיי.‬
‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע, חמש,‬ ‫שש, שבע, שמונה, תשע, עשר…‬
‫שוב עברת בסביבה?‬
‫אני…‬
‫אפשר להיכנס?‬
‫אתה בטוח שזה רעיון טוב?‬
‫היה יום אכזרי.‬
‫אני לא יכול ככה כל יום.‬
‫מה שלומך?‬
‫אני מרגישה חרא בגלל מה שעשינו.‬
‫אתה לא?‬
‫אני מרגיש לא טוב, אבל…‬
‫לא מהסיבה שאת חושבת.‬
‫אז למה?‬
‫עבר המון זמן‬
‫מאז שהרגשתי…‬
‫לא לבד.‬
‫כן…‬
‫טוב, אני לא פה בשביל לנחם אותך.‬
‫לא, זה לא מה ש…‬
‫לא הייתי מרגיש ככה עם כל אחת.‬
‫זאת את.‬
‫אני רוצה להיות לך לחבר. אני רוצה…‬
‫אוף, אני הורס את זה.‬
‫וחשבתי ש…‬ ‫-זה, אנחנו…‬
‫זה לא יכול לקרות.‬
‫למה התגרשת?‬
‫הוא עזב אותי לטובת מישהי שהוא פגש בעבודה.‬
‫הוא לא נשאר איתה הרבה זמן,‬ ‫וגם לא עם זאת שאחריה, אבל עכשיו,‬
‫הוא עושה ילד עם החדשה שלו, אז זה…‬
‫נהדר.‬
‫למה באת הנה?‬
‫באמת?‬
‫לא יכולתי שלא.‬
‫למה הכנסת אותי?‬
‫לא יכולתי שלא.‬
‫אז…‬
‫האקס שלך המשיך הלאה.‬
‫למה את לא?‬
‫למה אתה בודד עם אשתך?‬ ‫-אני שאלתי ראשון.‬
‫אתה יודע, אני…‬
‫״אספתי את השברים״, וכל השטויות האלה‬ ‫שאמורים לעשות כשהלב נשבר.‬
‫נרשמתי לאפליקציה,‬
‫אבל הגברים שיצאתי איתם לא חיפשו קשר,‬
‫הם רק…‬
‫רצו לשתות, ולהזדיין, ולא לדבר איתי יותר.‬
‫את מבריקה מדי בשביל כל זה.‬
‫ואני לא מתכוון רק ל…‬
‫שכל חכם. יש בך ברק.‬
‫מה לגבי אשתך?‬
‫גם לה יש ברק?‬
‫היה לה.‬
‫פעם.‬
‫אבל כבר לא.‬
‫את לא מכירה את אדל.‬
‫כדאי שתלך.‬
‫כן.‬
‫כמובן.‬
‫דייויד.‬
‫מה כל זה?‬
‫הכנתי ארוחת ערב.‬
‫אתה עובד כל כך הרבה, מזמן לא אכלנו יחד.‬
‫אני לא רעב.‬
‫אני עושה מאמץ, דייויד.‬
‫מאמץ לעשות מה?‬
‫לשמח אותך.‬
‫זה שוב קורה, דייויד?‬
‫על מה את מדברת?‬
‫אתה יודע למה אני מתכוונת.‬
‫כן?‬
‫תגידי את.‬
‫זה קורה שוב?‬
‫כן?‬
‫שאתחיל לחפש עבודה חדשה, אדל?‬
‫אתה מפחיד אותי כשאתה צועק.‬
‫בחיי שאין לך בושה.‬
‫- אדל: עשיתי משהו לא בסדר? -‬
‫- אני מקווה שלא. -‬
‫- מחר זה יום החופש שלך? -‬
‫- שניפגש לקפה? -‬
‫- ד״ר ד. פרגוסון -‬
‫שלום, יקירי.‬
‫חשבתי שלא תעני.‬
‫הנה, עניתי.‬
‫דאגתי.‬
‫עשיתי משהו לא בסדר?‬
‫אתמול בערב…‬
‫את מדאיגה אותי.‬
‫מה תעשי היום?‬
‫אתה באמת מתעניין,‬ ‫או שאתה רק רוצה לדעת איפה אני?‬
‫גם וגם.‬
‫אלך למכון הכושר,‬
‫ואז אולי אמצא איזה בית קפה נחמד,‬
‫ואשתה קפה.‬
‫זה אמור להיות מצחיק?‬
‫מה?‬
‫אני צריך לשנות לך את המינון?‬
‫לא.‬
‫בהחלט לא.‬
‫אז תוכיחי לי, אדל.‬
‫אני חייב לסיים.‬
‫תתקשרי אם תצטרכי אותי.‬
‫אוהבת אותך.‬
‫תראי, זה מביך,‬
‫אבל לא ידעתי למי עוד לפנות.‬
‫אני נורא מודאגת.‬
‫דייויד הוא פרפקציוניסט,‬
‫והוא נוטה להגזים בעבודה.‬
‫הוא מנסה להשתפר בזה, אבל…‬
‫הוא אוהב לשלוט בכל דבר.‬
‫הוא תמיד היה כזה.‬
‫כשזה נהיה יותר מדי בשבילו, הוא…‬
‫מה?‬
‫נלחץ.‬
‫וכשזה קורה,‬
‫הוא מקבל החלטות לא טובות.‬
‫אני חושבת שאולי הוא שותה יותר מדי.‬
‫הוא חוזר הביתה מאוחר,‬ ‫ויוצא לפני שאני מתעוררת.‬
‫הוא עובד קשה מדי.‬
‫הוא התחיל לישון בחדר אחר.‬
‫סליחה שאני מפילה את זה עלייך,‬
‫אבל אני לבד, כל הזמן,‬
‫והמחשבות רצות, ואני מתחרפנת מדברים.‬
‫אני לא יכולה לדבר איתו,‬ ‫ואין לי עם מי לדבר,‬
‫ואת החברה היחידה שלי כאן.‬
‫אני לא מבינה איך יש לך כוח אליי.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫היי,‬
‫אדל…‬
‫אני מקשיבה.‬
‫מספיק שסיפרתי על זה למישהי בקול רם‬ ‫ואני מרגישה יותר טוב.‬
‫אני אוהבת את דייויד.‬
‫שום דבר לא משנה את זה.‬
‫והוא רץ פעם לתוך בניין בוער בשבילך.‬
‫זאת אהבה גדולה.‬
‫אולי יש דרך להזכיר לו את זה.‬
‫את צודקת.‬
‫תודה.‬
‫לא…‬
‫איך הולך לך עם המחברת?‬
‫צובטת את עצמי כמו משוגעת.‬
‫כן… אני מרגישה כמו מטומטמת.‬
‫לא בטוח שהבנתי את זה.‬ ‫-עוד תביני.‬
‫את צריכה לרצות לעשות שינוי בחיים.‬
‫את רוצה ביעותי לילה כל החיים?‬
‫ממש לא.‬
‫אז תבטיחי לי שתמשיכי בזה, לואיז.‬
‫אל תוותרי.‬
‫אסור לך.‬ ‫-בסדר.‬
‫אמשיך.‬
‫מי זה רוב, אגב?‬
‫חשבתי שהמחברת היא שלך.‬
‫ידיד ותיק.‬
‫נשמע כמו טיפוס מיוחד.‬
‫אין לך מושג.‬
‫אני ערה.‬
‫הרופאים יגידו שהחלומות האלה מייצגים‬ ‫את רגשות האשם שלי לגבי ההתמכרות.‬
‫זין על זה.‬
‫הם על המשפחה שלי, ששותה לי את הדם.‬
‫בדרך כלל אני מתעורר בקטע הזה.‬
‫ואז…‬
‫זה קרה.‬
‫ככה צריך!‬
‫היי.‬
‫זה הכול, גארי.‬
‫ברצינות?‬
‫זה החלום שלי.‬
‫איפה הדלת שלי, לעזאזל?‬
‫בוקר טוב.‬
‫תרופות חדשות בשבילך.‬
‫למה?‬
‫לא אהבתי את איך שנשמעת אז בטלפון.‬
‫איך נשמעתי?‬
‫ככה.‬
‫אני לא צריכה כדורים חדשים.‬
‫קחי אותם.‬
‫אני באמת מעדיפה שלא.‬
‫אני לא שומר עלייך תמיד?‬
‫זה לא מה שאת רוצה?‬
‫מה שתמיד רצית?‬
‫אתה יודע שכן.‬
‫זה מה שאני עושה.‬
‫יפה.‬
‫טוב…‬
‫אני זזה.‬
‫תצאי איתי?‬
‫לכי את.‬ ‫אני צריכה להחתים אותו על כמה דברים.‬
‫בסדר.‬
‫להתראות.‬ ‫-לילה טוב.‬
‫יבוא.‬
‫אתה צריך לחתום על אלה.‬
‫טוב.‬
‫תודה.‬ ‫-בבקשה.‬
‫להתראות מחר.‬
‫כן.‬
‫אני צריך להיפגש עם ד״ר פרגוסון עכשיו.‬
‫מר הוקינס!‬
‫איך נכנסת?‬ ‫-אני צריך להיפגש עם ד״ר פרגוסון,‬
‫חתיכת פרה.‬ ‫-מר הוקינס, אני מבקשת שתירגע.‬
‫״מר הוקינס״. מי זה בכלל?‬
‫זה אבא שלי, יא כלבה מטומטמת!‬
‫ד״ר פרגוסון!‬
‫ידעתי שאתה כאן.‬
‫אנתוני…‬ ‫-אמרת שאני יכול להתקשר בכל עת.‬
‫כנראה הייתי עם מטופל אחר.‬
‫אתה בסדר?‬
‫שאחייג למוקד החירום?‬
‫לא, אני לא צריך מוקד חירום.‬
‫הייתי צריך אותך לפני שעתיים.‬
‫אני לא מקבל מטופלים בלי תור,‬
‫אבל אחרוג ממנהגי.‬
‫רק הפעם.‬
‫לא, לא שם.‬
‫המשרד סגור. בוא נדבר בחוץ.‬
‫את מוכנה לחכות?‬
‫בטח.‬
‫יהיה בסדר.‬
‫אף אחד לא עוזר לי! אף אחד!‬
‫אף אחד!‬
‫מאוחר מדי עכשיו. מאוחר מדי.‬
‫אפשר לקבוע תור למחר לאנתוני?‬
‫יש לך שעה פנויה ב־13:00.‬
‫מתאים לך?‬ ‫-כן.‬
‫כן, בסדר. אבוא.‬
‫מיס בארנסלי, הייתה לנו שיחה טובה.‬
‫הגדרנו כללי יסוד,‬
‫יש לנו פגישות שבועיות…‬
‫ואם ארצה להיפגש עם ד״ר פרגוסון בין פגישות,‬
‫אתקשר למשרד.‬
‫ו…?‬
‫וסליחה שקראתי לך ״פרה״ ו״כלבה״.‬
‫את לא פרה,‬
‫או כלבה.‬
‫זה בסדר, מר הוקינס.‬
‫בסדר.‬
‫שיהיה לך ערב טוב.‬
‫ניפגש מחר.‬
‫שוב תודה, ד״ר פרגוסון.‬
‫אני באמת מעריך את זה.‬
‫סליחה על זה.‬
‫אל תדאג.‬
‫אבל נראה לי שהוא קצת אובססיבי כלפיך.‬
‫מה את אומרת…‬
‫הבנאדם דפוק בשכל.‬
‫השימוש במילה הזאת‬ ‫הוא לא הפרה של איזו שבועת רופאים?‬
‫קרוב לוודאי, אבל…‬
‫לפעמים אף מילה אחרת לא מתאימה.‬
‫אחרי חמש בערב,‬ ‫אתה מכבה את המקצועיות, מה?‬
‫אני…‬
‫זה לא…‬
‫לא התכוונתי…‬
‫אני יודע.‬
‫למה לא?‬
‫לחיים.‬
‫מקאלן.‬
‫אני זוכרת את זה.‬
‫ככה התחיל כל הבלגן.‬
‫היית מבטלת את זה,‬
‫אילו יכולת?‬
‫לא.‬
‫גם אני לא.‬
‫פאק, זה כל כך…‬
‫שיט.‬
‫דייויד.‬
‫אני לא מניאק, לואיז.‬
‫באמת שלא.‬
‫פשוט…‬
‫יש דברים ש…‬
‫היי.‬
‫לא, אני מבינה.‬
‫עשית את הדבר היחיד‬ ‫שחברה הייתה עושה במצב כזה:‬
‫הזדיינת עם בעלה, פעמיים!‬
‫שיט, לו!‬
‫כמו שאת מתארת את זה,‬ ‫זה נשמע כאילו את מזדיינת עם שניהם.‬
‫רגע…‬
‫את מזדיינת עם שניהם?‬ ‫-לא, מה פתאום!‬
‫תודה לאל, כי זה כבר באמת היה בלגן שלם.‬
‫אני יודעת.‬
‫אני יודעת, אבל…‬
‫אני מחבבת את שניהם.‬ ‫-או שיש לך רגשות אשם‬
‫בגלל שאת מזדיינת עם בעלה,‬ ‫וזה מה שאת מספרת לעצמך.‬
‫את לא מקשיבה.‬
‫טוב,‬
‫אז תעזרי לי להבין.‬
‫מה בדיוק את מחבבת בהם?‬
‫אדל טובת לב,‬
‫ונדיבה,‬
‫והיא נראית מושלמת מדי, אבל היא…‬
‫עצובה ובודדה.‬
‫ואני יודעת איך זה. היא הייתה חברה אמיתית.‬ ‫אני לא יכולה סתם לנטוש אותה.‬
‫אולי היא עצובה בגלל שבעלה מזיין מהצד.‬
‫אבל למה הוא עושה את זה?‬
‫ברור שמשהו שם לא עובד.‬
‫שניהם מאושרים יותר איתי‬ ‫מאשר אחד עם השנייה.‬
‫לו,‬
‫את חייבת לקום וללכת.‬
‫למה לי?‬
‫ברצינות.‬
‫אולי, לשם שינוי, אני לא רוצה לחשוב‬ ‫על הרגשות של כולם חוץ ממני.‬
‫שניהם אנשים בוגרים.‬
‫שניהם מסתירים דברים אחד מהשנייה.‬ ‫למה שהם לא יקומו וילכו?‬
‫למה תמיד אני חייבת להיות‬ ‫זאת שעושה את הדבר הנכון?‬
‫וזה יהיה חייב להיפסק‬ ‫כשאדם יחזור הביתה, אז…‬
‫בינתיים, את מוכנה פשוט…‬
‫לתת לי ליהנות?‬
‫ישו!‬
‫מגיע לי לפשל קצת.‬
‫נתת לעצמך להיות בודדה מדי.‬
‫תקשיבי,‬
‫את חייבת להיפטר משניהם,‬
‫כי בסוף יהיו פה נפגעים,‬ ‫ואת כנראה תהיי אחת מהם.‬
‫את צודקת.‬
‫אני יודעת. את צודקת.‬
‫אז תשימי לזה סוף?‬
‫לו?‬
‫כן.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫מה שלומך?‬
‫אלוהים…‬
‫קדימה. את מסוגלת.‬
‫אל תיעלב, אבל…‬
‫קשה לי לדמיין אותך עובד בחווה.‬
‫אני בקושי זוכר את זה בעצמי.‬
‫איך זה היה?‬
‫קשה מאוד.‬
‫אבא שלי עבד יותר מכל אדם שהכרתי.‬
‫ובכל זאת, זה אף פעם לא הספיק.‬
‫הוא הרגיש כמו כישלון, אני חושב.‬
‫אני רואה שכבר אז עשית לאנשים אנליזה.‬
‫כן, אולי.‬
‫אני חושב שלפעמים…‬
‫כולנו אוהבים לחשוב‬ ‫שאנחנו שולטים בגורלנו, לא?‬
‫אבל…‬
‫רוב החיים שלנו נקבעים בעצם‬ ‫לפי החלטות של אנשים אחרים.‬
‫כמו ההחלטה שלך לדפוק בדלת שלי.‬
‫וההחלטה שלך להכניס אותי.‬
‫טוב…‬
‫אילו ידעתי שזה מה שקורה על ספת הפסיכיאטר,‬
‫הייתי הולכת עוד מזמן.‬
‫מה קרה לך פה?‬
‫נכוויתי.‬
‫חתיכת כווייה.‬
‫זה קרה מזמן.‬
‫זהו?‬
‫בחייך, דייויד.‬
‫הייתה שריפה,‬
‫קרוב למקום שבו גרתי.‬
‫שריפה קשה.‬
‫הצלתי בחורה, וזה הפרס שקיבלתי.‬
‫מה קרה לבחורה?‬
‫אני לא בטוח.‬
‫אז לא חשבת לבדוק איפה היא היום?‬
‫הבחורה?‬
‫זה היה מזמן.‬
‫אימא!‬
‫אדם?‬
‫איפה אתה?‬
‫אימא!‬
‫הצילו!‬
‫תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫אני לא מאמינה שהוא היה‬ ‫מדבר ככה ומתנהג ככה.‬
‫אבל זה נכון. הוא…‬
‫יא מגעיל!‬
‫אמרתי לך להפסיק.‬ ‫-תספרי לי מה היה שם?‬
‫זה בקשר לבית.‬
‫מה איתו?‬
‫יש הרבה דברים שצריך לסדר.‬
‫חשבונות, תיקונים, תשלום מסים…‬
‫ככה זה פשוט יותר.‬
‫איך בדיוק?‬
‫דייויד מטפל בזה.‬
‫רגע.‬
‫אל תגידי לי שהעברת עכשיו‬ ‫מיליוני ליש״ט לד״ר דייויד.‬
‫אנחנו נתחתן ברגע שאשתחרר מפה,‬
‫אז כל מה ששלי יהיה שלו בכל מקרה.‬
‫אני זקוקה לעזרה שלו עכשיו.‬
‫זה קצת יותר משעון יד, אדל.‬
‫אתה יודע למה אני עונדת אותו?‬
‫בגלל שדייויד לא יכול,‬
‫בגלל השתלות העור שעשו לו בזרוע,‬ ‫בגלל הכוויות שהוא חטף כשהציל את חיי.‬
‫אני רק חושב שהיית צריכה לחכות‬ ‫לפחות עד שישחררו אותך מבית המשוגעים.‬
‫דייויד ידאג לי.‬
‫כמו תמיד.‬
‫היי, הגעתם לאדל…‬
‫היי.‬
‫אתם יודעים איפה אפשר…?‬
‫יו, הלכת לאיבוד?‬
‫הלו?‬
‫את מי את מחפשת?‬
‫אני…‬ ‫-מה את רוצה?‬
‫מה את רוצה?‬ ‫-תקשיבי…‬
‫אל תחלקי לי פקודות.‬
‫אהבתי את הז׳קט.‬ ‫-תזדייני!‬
‫עוד מישהו נפגע?‬
‫עני לי.‬ ‫-לא.‬
‫אמרתי לך.‬
‫פתחתי את הארון,‬
‫וחטפתי מכה בפרצוף.‬
‫פשוט החטפת לעצמך בפרצוף.‬
‫הכדורים האלה עושים לי סחרחורת.‬
‫ספרי לי על כל מה שעשית היום.‬
‫הלכתי למכון הכושר,‬
‫חזרתי הביתה,‬
‫פתחתי את הארון כדי להכין תה…‬
‫למה לא ענית כשהתקשרתי?‬ ‫-הייתי למעלה,‬
‫בשכיבה, עם קרח על הפנים.‬
‫הייתי לא מאופסת.‬
‫באמת, דייויד. אתה מגזים בתגובה.‬
‫באמת הלכת מהעבודה‬ ‫רק בגלל שלא עניתי לטלפון?‬
‫כן.‬
‫ולמה?‬
‫אני שמחה שאתה כאן.‬
‫אולי פשוט…‬
‫נהיה ביחד?‬
‫פשוט נבלה את שארית היום?‬
‫יש לי עוד שתי פגישות אחר הצהריים.‬
‫אחזור ברגע שאוכל.‬
‫טוב!‬
‫לך תעזור לאנשים אחרים!‬
‫למי אכפת מהנישואים שלך?‬
‫תמיד יש עוד כדורים בשביל זה!‬
‫אני ערה.‬
‫לחשוב על דלת.‬
‫אימא!‬
‫לחשוב על דלת.‬
‫אני חולמת.‬
‫דייויד.‬
‫לחיים.‬
‫מה הסיפור פה, אדל?‬
‫גם אני יכולה לשאול אותך.‬
‫טוב…‬
‫אני לא זה שחטף פנס בעין.‬
‫אני לא זאת שחוזרת הביתה בחצות.‬
‫אני מודאגת מהשתייה שלך.‬
‫את מודאגת מ…?‬
‫באמת?‬
‫אלוהים אדירים, אדל…‬
‫אני מודה, היו לי טעויות.‬
‫אבל אמרת שפתחנו דף חדש.‬
‫מה שקרה לפני שעברנו הנה,‬
‫זה היה…‬ ‫-באשמתך.‬
‫בעצמך אמרת.‬
‫אדל…‬
‫אני לא יכול…‬
‫לא יכול מה? לשלוט בי?‬
‫אתה פסיכיאטר, דייויד.‬ ‫אתה יודע עד כמה זה דפוק.‬
‫אני לא יכול לטפל בך יותר.‬
‫אני…‬
‫אני פשוט לא יכול.‬
‫יש לנו כל כך הרבה במשותף,‬
‫אתה ואני.‬
‫לא משנה מי או מה יקרה לנו,‬
‫יש בינינו דברים‬
‫שאסור לנו לגלות לעולם.‬
‫אתה יודע שלעולם‬ ‫לא תוכל לעזוב אותי, דייויד.‬
‫אני יודע.‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין ‬