PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Každou hodinu se štípni a řekni si: JSEM VZHŮRU.
Podívej se na svoje ruce. Spočítej si prsty.
Podívej se na hodiny (nebo hodinky),
pak se koukni jinam
a zase na hodiny.
Zůstaň v klidu a soustřeď se.
Mysli na dveře.
Co mám dělat?
Dobré ráno.
- Já… Promiň. - Promiň.
Jde nám to.
Jo.
- Jsi tu brzo. - Ty taky.
Budu tu pracovat na poznámkách…
než přijde ve 12 pacient.
Bezva.
- Davide… - Louise?
Můžu projít?
Jasně, promiň.
- Ahoj, Sue. - Je ti líp?
Cože?
Po včerejšku.
Jo, dobrý.
Díky.
Určitě?
Jsi pořád bledá, zlato.
Nic co by nespravil šálek čaje.
Snad tu nejsi jen proto, že se bojíš, co si pomyslí starej bručoun.
- Postavím na ten čaj. - Dobře.
Odešel jsi brzy.
Mám spoustu práce.
V kolik ses včera vrátil?
Nevím.
Kde jsi byl?
Měl bych končit.
Zavolám později.
Miluju tě.
Davide?
Slyšel jsem tě.
Nemůžeš to říct?
Taky tě miluju.
Ahoj.
Paní Robinsonová, rád vás vidím.
ZÍTRA OBĚD?
MUSÍM Z DOMU. UŽ TU ŠÍLÍM! Xx
To mě poser.
Dej mi to.
Kde jsi to vzal?
- Vykouřil jsem jednoho ošetřovatele. - Vážně?
Naprosto vážně. Smrtelně vážně.
Který to byl?
Gary. Ten velkej svalouš. Dvojitá výhra.
Bože, David by se zbláznil.
- Že jsem vyhulil Garyho? - Ne, tohle!
Neříkej mu to. Žij trochu.
Jedno tajemství asi udržím.
Každý má tajemství.
Já před Davidem žádné mít nechci.
Chci, abychom o sobě věděli všechno.
Vždycky.
Ble.
Tak to hodně štěstí.
Už mě nudí počítat prsty.
Jednou jich snad uvidím jedenáct.
Pak budeš vědět, že sníš.
Představíš si dveře, otevřeš a můžeš snít, o čem chceš.
Kam mám v tom snu jít?
Domů?
Ani hovno.
Až tak?
Moje rodinná situace je smutný klišé z glasgowských činžáků.
Tátu jsem nikdy nepoznal, matka je mrtvá,
tak bydlím s Ailsou, ségrou, která je hnusná mrcha.
Má mě jenom na to, aby inkasovala dávky.
Stojí nade mnou s nastavenou rukou,
jako by mi dělala laskavost, že smím u ní přespávat
a poslouchat, jak ji klátí ten její dacan.
To je můj život.
Raz, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm, osm, devět, deset…
Zase jsi šel kolem?
Já…
- Můžu dál? - Je tohle dobrý nápad?
Dneska to bylo krutý.
Tohle se každý den nedá.
Jak je?
Je mi z toho všeho nanic.
Tobě ne?
Je mi bídně, ale…
ne kvůli tomu, co myslíš.
Tak proč?
Už dlouho jsem necítil, že…
nejsem sám.
Jasně.
Nechci být tvoje záplata na samotu.
Ne, to jsem ne…
Necítil bych se takhle jen tak s někým.
Je to tebou.
Chci, abychom byli přátelé. Chci…
To jsem to posral.
- Myslel jsem… - Tohle, my…
To prostě nejde.
Proč ses rozvedla?
Nechal mě kvůli ženský, co potkal v práci.
Nevydržel s ní, ani s tou další, ale teď…
čeká dítě s tou poslední. Takže skvělý.
Proč jsi přišel?
Doopravdy?
Nešlo nepřijít.
Proč jsi mě pustila dál?
Nešlo tě nepustit.
Takže…
tvůj ex má nový život…
proč ne ty?
- Proč jsi v manželství osamělý? - Já se ptal první.
To víš…
„Sebrala jsem se“ a tak dále, jak ti lidi radí, když máš zlomený srdce.
Šla na seznamku,
ale nikdo tam nestál o vztah,
chtěli jenom drink a pich a už mě nikdy nevidět.
Na tohle jsi moc oslnivá.
A tím nemyslím jen…
krásná a chytrá, ty záříš.
A co tvoje žena?
Taky září?
Dřív jo.
Kdysi.
Ale teď ne.
Ty Adele neznáš.
Měl bys jít.
Jo.
Jistě.
Davide.
Co to má znamenat?
Udělala jsem večeři.
Pořád pracuješ, nejedli jsme spolu celou věčnost.
Nemám hlad.
Já se snažím, Davide.
O co?
Abys byl šťastný.
Děje se to zase, Davide?
O čem to mluvíš?
Však víš.
Jo?
To mi spíš řekni ty.
Děje se to zase?
Děje?
Mám si začít hledat novou práci, Adele?
Děsíš mě, když křičíš.
Do prdele, to je vrchol.
PODCHOD
ADELE UDĚLALA JSEM NĚCO ŠPATNĚ?
DOUFÁM, ŽE NE.
MÁŠ ZÍTRA VOLNO?
NEZAJDEME NA KAFE? Xx
Ahoj, miláčku.
Už jsem nečekal, že to vezmeš.
No, a jsem tady.
Měl jsem obavy.
Provedla jsem snad něco?
Včera v noci…
jsi mě vyděsila.
Co máš dneska v plánu?
Vážně tě to zajímá, nebo chceš jen vědět, kde jsem?
Obojí.
Půjdu cvičit.
Pak možná zajdu do nějaké útulné kavárny na kafe.
To má být vtipné?
Co?
Mám podniknout nějaké kroky?
Ne.
Rozhodně ne.
Tak mi to dokaž, Adele.
Musím končit.
Kdyby něco, zavolej.
Miluju tě.
Poslyš, je mi to trapné,
ale nevěděla jsem, na koho jiného se obrátit.
Mám hrozné obavy.
David je perfekcionista.
A přehání to s prací.
Snaží se s tím něco dělat, ale…
chce mít všechno pod kontrolou.
Odjakživa.
Když je toho trochu moc, tak…
Tak co?
Je ve stresu.
A když se to stane,
dělá špatná rozhodnutí.
Myslím, že možná moc pije.
Domů chodí pozdě v noci,
když vstávám, už je pryč, přepíná se.
Spí v pokoji pro hosty.
Nechtěla jsem tě tím zahltit,
ale jsem pořád sama
a v hlavě se mi honí myšlenky a trochu vyšiluju.
S ním mluvit nemůžu a nikoho jiného nemám,
jsi tu má jediná kamarádka.
- Nechápu, jak to se mnou vydržíš. - V pohodě.
Hele.
Adele.
Poslouchám.
Už jen říct to nahlas někomu jinému mi pomáhá.
Miluju Davida.
A nic to nezmění.
Už jednou pro tebe vběhl do hořící budovy.
To je velká láska.
Možná mu to nějak připomeň.
Máš pravdu.
Děkuju.
Ne.
Jak to jde s tím sešitem?
Štípu se jako maniak.
Jo, přijdu si jak idiot.
- Asi to nechápu. - To pochopíš.
Musíš chtít změnit svůj život.
Chceš mít noční děsy navždy?
To fakt ne.
Tak mi slib, že to vydržíš, Louise.
Nevzdávej to.
- To nesmíš. - Dobře.
Nepřestanu.
Mimochodem, kdo je Rob?
Když to není tvůj deník…
Starý přítel.
Je docela svůj.
Ani nevíš jak.
Jsem vzhůru.
Doktoři by řekli, že za těmi sny je pocit viny.
Ať si naserou!
Jsou o mojí rodině, jak ze mě vysává život.
Tady se většinou probudím.
A pak se to stalo.
To si dám líbit.
Ahoj.
To bude všechno, Gary.
Vážně?
Je to můj sen.
Kde mám sakra dveře já?
Dobré ráno.
Nové léky.
Proč?
Tuhle jsi zněla v telefonu divně.
Jak divně?
Takhle.
Nepotřebuju nové prášky.
Vem si je.
Radši bych je nebrala.
Copak se o tebe nestarám?
To snad chceš, ne?
Tos vždycky chtěla.
Ty víš, že jo.
To taky dělám.
Fajn.
Tak jo.
Tak já jdu.
Půjdeš?
Jen běž.
Mám pro něj něco k podpisu.
Tak jo.
- Pa pa! - Dobrou noc.
Dále.
Nesu papíry k podpisu.
Dobře.
- Děkuju. - Není zač.
Tak zítra.
Jo.
Musím hned za doktorem Fergusonem.
- Pane Hawkinsi, jak jste se sem dostal? - Chci za doktorem Fergusonem, krávo.
Pane Hawkinsi, uklidněte se.
Jakej „pan Hawkins“, prokrista?
To je můj fotr, ty megero.
Doktore Fergusone!
Já věděl, že tu jste.
- Anthony. - Řekl jste, že můžu volat kdykoli.
Asi jsem měl zrovna pacienta.
Jsi v pořádku?
Mám zavolat záchranku?
Ne, žádnou záchranku nepotřebuju.
Potřeboval jsem vás před dvěma hodinami.
Bez objednání pacienty zpravidla neberu.
Ale udělám výjimku.
Pro jednou.
Ne, tam ne.
Ordinační hodiny skončily. Pojďme ven.
Počkala byste tu?
Jistě.
To bude dobrý.
Nikdo mi nepomáhá. Nikdo!
Nikdo!
Nemyslím vás.
Teď už je pozdě. Pozdě!
Našel by se zítra termín pro Anthonyho?
Je tu volno od 13 hodin.
- Co říkáš? - Jo.
Jo. Dorazím.
Slečno Barnsleyová, máme dohodu.
Stanovili jsme si pravidla,
návštěva jednou týdně…
A kdybych potřeboval vidět pana doktora mezitím,
zavolám sem.
A?
A omlouvám se za tu krávu a megeru.
Nejste kráva…
ani megera.
V pořádku, pane Hawkinsi.
Tak jo.
Hezký večer…
a uvidíme se zítra.
Moc děkuju, pane doktore.
Vážím si toho.
Za tohle se omlouvám.
To nic.
Ale myslím, že je tebou trochu posedlý.
No nekecej.
Ten kluk je totální magor.
Neporušuješ tím slovem nějakou lékařskou přísahu?
Nejspíš jo, ale…
Ale někdy to jinak nejde.
No ne. V pět odpoledne prostě vypneš profesionální mód?
Já… To nebylo…
Nechtěla jsem…
Já vím.
Proč ne?
Na zdraví.
Macallan.
To si pamatuju.
Tím ten průšvih začal.
Vzala bys to zpátky,
kdybys mohla?
Ne.
Já taky ne.
Sakra, to je tak…
Sakra.
Davide.
Nejsem hajzl, Louise.
Nejsem.
Prostě…
jsou věci…
No tak.
Ne, jasný, chápu.
Zachovala ses v týhle situaci jako správná kámoška:
ošukalas jí manžela, dvakrát!
Sakra, Lou!
Jak to popisuješ, zní to, jako bys spala s oběma.
Počkej…
- Spíš s oběma? - Ne! Jistěže ne.
Díkybohu za to, protože to by byla pakárna na druhou.
Já vím. Já to vím, ale…
- Mám je ráda oba. - Nebo máš pocit viny,
že jí šukáš manžílka, a namlouváš si to.
Ty neposloucháš.
Tak mi to vysvětli.
Co se ti na nich líbí?
Adele je laskavá.
A velkorysá.
Vypadá dokonale, ale je…
smutná a osamělá.
Vím, jaké to je.
Byla na mě hodná, nevykašlu se na ni.
Třeba je smutná, protože jí muž zahýbá.
Ale proč to dělá?
Zjevně to mezi nimi nějak neklape.
Oba jsou mnohem šťastnější se mnou než spolu.
Lou,
musíš jít od toho.
Ale proč?
Vážně.
Aspoň jednou si nechci dělat hlavu s city ostatních.
Jsou dospělí.
Oba před sebou něco tají. Proč od toho nejdou oni?
Proč mám být pořád ta, co jedná správně?
A stejně to musí skončit, až se Adam vrátí…
Ale teď… si to chci prostě užít.
Kristepane!
Zasloužím si trochu blbnout.
Pustila sis osamělost moc k tělu.
Poslyš…
Vyprdni se na oba.
Na někom to nechá šrámy a nejspíš to budeš ty.
Máš pravdu.
Já vím. Máš pravdu.
Takže to ukončíš?
Lou?
Jo.
- Ahoj! - Ahoj.
Jak se máš?
Panebože!
No tak, ty to zvládneš.
Bez urážky, ale…
Neumím si tě představit na farmě.
Sám si to sotva pamatuju.
Jaké to bylo?
Fakt drsný.
Neznám nikoho, kdo by dřel víc než otec.
Stejně to nebylo dost.
Podle mě měl pocit, že selhal.
Koukám, žes analyzoval lidi už tehdy.
Jo, možná.
Myslím, že někdy…
chceme věřit, že svůj osud ovládáme, ne?
Ale…
velkou část našich životů ovlivňují cizí rozhodnutí.
Jako když ses ty objevil ve dveřích.
A tys mě pustila dál.
No…
kdybych věděla, že pohovka u psychiatra funguje takhle,
šla bych tam už dávno.
Co se ti stalo?
Popálil jsem se.
Slušná popálenina.
Už je to dávno.
Nic víc se nedozvím?
No tak, Davide.
Propukl požár…
poblíž našeho domu.
Velký.
Vytáhl jsem z něj holku a tohle mám za to.
Co se s ní stalo?
To vážně nevím.
Nikdys ji nezkoušel najít?
Tu holku?
Už je to dávno.
Mami!
Adame?
Kde jsi?
Mami!
Pomoc!
- Děkuji. - Děkuji vám.
Nemůžu uvěřit, že by to řekl nebo udělal.
No, udělal. Řekl…
Ty pošuku!
- Říkala jsem, ať s tím přestaneš. - O co tam šlo?
O ten dům.
Co s ním?
Je s ním spousta práce.
Účty, opravy, daně.
Je to takhle snazší.
Jak, takhle?
Stará se o něj David.
Počkej. Nepřepsalas miliony liber na doktora Davida?
Budeme se brát, jakmile budu venku.
Co je moje, bude stejně jeho.
Potřebuju jeho pomoc.
To je trochu víc než hodinky.
Víš, proč je nosím?
Protože David nemůže.
Má na rukou kožní štěpy, jak se popálil, když mi zachraňoval život.
Mělas aspoň počkat, až budeš venku z blázince.
David se o mě postará.
Jako vždy.
Dovolali jste se k Adele…
Ahoj, nevíte, kde bych…
Zabloudilas?
Hej!
Koho hledáš?
- Chci… - Co chceš?
- Poslouchej.
Nebudeš mi poroučet.
- Pěkná bunda. - Jdi do hajzlu!
Je zraněný ještě někdo?
- Odpověz. - Ne.
Už jsem to říkala.
Otvírala jsem skříňku a bouchla se do obličeje.
Prostě ses bouchla.
Z těch prášků mám závrať.
Řekni mi všechno, cos dneska dělala.
Šla jsem do posilovny,
pak domů,
- šla do skříně pro čaj… - Pročs nebrala telefon?
Ležela jsem nahoře s ledem na obličeji.
Byla jsem trochu mimo.
Vážně, Davide, přeháníš to.
Tos odešel z práce jen proto, že neberu telefon?
Ano.
A proč myslíš?
Jsem ráda, že jsi tu.
Nemůžeme prostě… být spolu?
Strávit spolu zbytek dne?
Odpoledne mám dva další pacienty.
Vrátím se co nejdřív.
Jasně!
Jdi si pomáhat ostatním!
Koho zajímá tvoje manželství? Na to jsou přece prášky!
Jsem vzhůru.
Mysli na dveře.
Mami!
Mysli na dveře.
Sním.
Davide?
Čin čin.
O co tady jde, Adele?
To bych se mohla ptát já tebe.
No…
Já nemám monokl.
Já se nevracím domů o půlnoci.
Dělá mi starosti tvoje pití.
Dělá ti starosti moje…
Vážně?
Kristepane, Adele.
Přiznávám, udělala jsem pár chyb.
Ale řekl jsi, že je to nový začátek.
Co se stalo před stěhováním,
- to byla… - …tvoje chyba.
Sám jsi to řekl.
Adele…
Já nemůžu…
Nemůžeš co? Ovládat mě?
Jsi psychiatr, Davide. Víš, jak je to ujetý.
Už se o tebe nemůžu starat.
Prostě…
Prostě nemůžu.
Máme tolik společného…
ty a já.
Ať mezi nás vstoupí kdokoli nebo cokoli,
sdílíme něco, co nikomu nikdy nesmíme říct.
Víš, že mě nemůžeš opustit, Davide.
Já vím.
PODLE ROMÁNU SARAH PINBOROUGH
Překlad titulků: Barbora Vrbová