‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎E foarte bună.
‎Îl vezi pe David altfel decât îl văd eu.
‎Haide, spune! Ce fel de șef e?
‎A trecut doar o săptămână, ‎deci nu l-am cunoscut prea bine.
‎Dar e...
‎drăguț...
‎profesionist și pacienții par să-l placă.
‎Mă bucur să aud asta.
‎Tu cu ce te ocupi?
‎N-am avut niciodată o slujbă.
‎Am lucrat cinci minute într-o florărie. ‎Avem bani, așa că...
‎Mă gândeam că vom face copii, ‎dar nu s-a întâmplat.
‎Cel puțin, nu încă.
‎- Ai prieteni în Londra? ‎- Nu prea.
‎Am cunoscut partenerii ‎și soțiile lor. Sunt drăguți.
‎Dar... sunt mult mai bătrâni decât mine ‎și, sinceră să fiu, cam îngâmfați.
‎Doamne, cred că îi cunoști.
‎Sunt puțin îngâmfați.
‎Acum te știu pe tine.
‎Știu că ai un fiu și o slujbă. ‎Ai și soț, presupun.
‎Nu, sunt divorțată.
‎De trei ani.
‎Sunt doar eu și Adam.
‎Are aproape opt ani.
‎Niciun bărbat nou la orizont?
‎Îmi cer scuze.
‎Nu e treaba mea.
‎Ce ai pățit acolo?
‎Eu...
‎m-am lovit aseară pe balcon.
‎Somnambulism.
‎Ți se întâmplă des?
‎Destul de des.
‎Am coșmaruri.
‎Sunt o pacoste.
‎Ce visezi?
‎Chestii înfricoșătoare.
‎Sigur mă crezi nebună.
‎De fapt, mă gândeam cât e de plăcut...
‎să vorbesc cu un astfel de om.
‎Ești sinceră.
‎Nu știu ce să zic.
‎Scuze!
‎Bună!
‎- ‎Ești bine? ‎- Da, sunt bine.
‎- Unde ești? ‎- ‎Caut mostre de vopsea.
‎M-am gândit să beau o cafea.
‎Ești cu cineva?
‎Nu, sunt singură.
‎E cam aglomerat.
‎Bine.
‎Te sun la 14:30.
‎- Vei fi acasă? ‎- ‎Da.
‎- Ajung până atunci. ‎- ‎Bine.
‎- Vorbim atunci. ‎- ‎Bine.
‎Pa!
‎Te iubesc.
‎David.
‎De când ai telefonul ăla?
‎E de modă veche.
‎Își face treaba.
‎Hai să facem schimb de numere!
‎Da.
‎Grozav!
‎Chiar trebuie să plec, Adele.
‎Încântată de cunoștință.
‎Încerc să nu te mai dobor.
‎Louise!
‎O să sune aiurea...
‎dar să nu-i spui lui David ‎că am făcut asta!
‎Cred că ar fi bine ‎să nu-i spui că m-ai cunoscut.
‎De ce?
‎Nu-i place să amestece viața profesională ‎cu cea personală.
‎Iar noi avem nevoie ‎de ceva pentru noi, nu?
‎Nu voi spune nimic.
‎- Pe curând! ‎- Da. Sper.
‎ĂSTA E NUMĂRUL MEU!
‎La naiba!
‎Te sună David!
‎Adele!
‎Te sună David!
‎Coboară din copacul ăla afurisit înainte ‎să pățești ceva și să fim concediați.
‎Nu dă bine la asigurare dacă clienții cad ‎și mor, nu, Marjorie?
‎Robert!
‎Tâmpitule!
‎Rob, ajută-mă să cobor!
‎Mulțumesc, Marj.
‎E clar îndrăgostită de băiatul ăla.
‎Un amărât ca tine nu are nicio șansă.
‎Tu ești expertă în asta, nu?
‎Când s-a ocupat ultima oară un disperat ‎de fofoloanca ta bătrână?
‎- Întoarce-te! ‎- Și încă ceva, Marj.
‎Prefer pula, apropo.
‎Pule mari și groase!
‎Robert!
‎Nu.
‎Nu, e Marjorie.
‎Îmi făceam griji că vei fugi.
‎Unde să fug aici?
‎Pari mai bine. ‎Nu te-am auzit râzând de mult timp.
‎Chiar sunt, cred.
‎Mi-am făcut un prieten.
‎Îl cheamă Rob.
‎E foarte nostim.
‎Râdem împreună de ceilalți.
‎Cred că mă ajută.
‎Cred că ne ajutăm reciproc.
‎Trebuie să-mi fac griji despre Rob?
‎Nu.
‎Te iubesc.
‎Va trebui să-l cunoști într-o zi.
‎Cred că și ție îți va plăcea.
‎Alo?
‎Eu sunt.
‎Nu m-ai sunat pe mobil.
‎Verifici dacă sunt acasă?
‎Ai spus că vei fi.
‎Doamne ferește să fac ceva spontan.
‎Nu e vorba de asta, nu?
‎Glumesc, David.
‎Doar o glumă.
‎Vin târziu acasă.
‎Am întâlnire ‎cu niște organizații caritabile.
‎- Te întrebi vreodată ce cred ei? ‎- Cine?
‎Drogații din cartierele alea, ‎când apari tu.
‎Cum adică?
‎Crezi că vor să se lase?
‎Poate le plac drogurile.
‎Atunci mi-am irosit timpul ‎în acești ani, nu?
‎Ne vedem diseară.
‎Voi fi aici.
‎Te iubesc.
‎„Mă ciupesc și spun: «Sunt treaz.»
‎o dată pe oră.
‎Mă uit la mâinile mele.
‎Îmi număr degetele.
‎Mă uit la orologiu ‎sau la ceasul de la mână.
‎- Întorc capul...” ‎- Întorc capul. Mă uit înapoi.
‎Sunt calm și concentrat.
‎Mă gândesc la o ușă.
‎Ce-i cu ceasul ăla?
‎E al lui David. I l-am dat cadou, ‎dar nu-l poate purta.
‎Vrea să-l port eu până ies de aici.
‎- Pare scump. ‎- A fost.
‎Sunt plină de bani, ai uitat?
‎David nu e prea bătrân?
‎- Nu. ‎- Dar el e la facultate și tu ești aici.
‎N-aș vrea să suferi.
‎Nu toată lumea trădează, Rob.
‎Poți avea încredere în unii.
‎Trebuie.
‎Sau ce rost are?
‎Chiar îl iubești...
‎Da.
‎Și el pe mine.
‎Cum e?
‎Care dintre ele?
‎Oricare.
‎Adele?
‎Adele, ești aici?
‎Sunt aici, sus!
‎Vino să vezi!
‎Ce părere ai?
‎De ce ai face asta?
‎- Haide! ‎- Vin.
‎Nu trage!
‎Bine, să ai o zi bună! ‎Ne vedem mai târziu, bine?
‎- Bine. ‎- Dă-mi un pupic!
‎Pa!
‎DACĂ NU MUNCEȘTI MÂINE, ‎VREI SĂ VII LA SALĂ?
‎ÎȚI FAC ROST DE UN PERMIS.
‎APROPO, SUNT ADELE.
‎- Bună, Sue! ‎- Bună!
‎Cineva s-a trezit ‎cu fața la cearceaf de dimineață.
‎A ajuns înaintea mea.
‎Nici n-a salutat.
‎Afurisitul!
‎Dar cică așa sunt scoțienii, nu?
‎- Zgârciți, nu? ‎- Și nefericiți.
‎Cu toții avem zile proaste.
‎Dar nu trebuie să-i deprimi pe toți.
‎- Vrei ceai? ‎- Da.
‎Vrei ceva?
‎- Îți dau astea pentru ședința de 10:30. ‎- Pune-le pe birou!
‎Lasă-le!
‎Și poți să bați data viitoare?
‎De fapt, am făcut-o.
‎Dar data viitoare aștept să mă chemi.
‎Ți-am spus eu.
‎Scoțienii sunt irascibili, nu?
‎Se pare că da.
‎SIGUR. NU-S ÎN FORMĂ. SĂ NU RÂZI.
‎Dr. Ferguson vine imediat.
‎Mulțumesc mult.
‎Eu nu vreau să fac asta.
‎- Nu sunt dependent, bine? ‎- Anthony, te rog.
‎Poate ea chiar mă ascultă.
‎Mă asculți?
‎- Eu... ‎- Parcă sunt invizibil.
‎Alo, mă poți vedea?
‎- Va trebui să vorbiți mai încet. ‎- Da, sau ce?
‎Scuze, Louise! Mersi.
‎Salut, Anthony!
‎Sunt dr. Ferguson.
‎- Părinții tăi pot aștepta aici. ‎- N-o fac!
‎E doar o oră.
‎Ce rău poate face?
‎Și te va ține departe de închisoare.
‎Ia loc!
‎Vă pot servi cu ceva?
‎Poate un ceai?
‎Da, mulțumesc.
‎Cu lapte și fără zahăr pentru amândoi.
‎- Ne vedem săptămâna asta. ‎- Bine.
‎E un proces, Anthony.
‎Am făcut primul pas.
‎- Gata pentru azi. ‎- Mulțumesc, dr. Ferguson.
‎- Ești bine, dragă? ‎- Da.
‎- Cred că bine. ‎- Haide!
‎Louise...
‎L-am programat pe Anthony Hawkins vineri. ‎La aceeași oră, 15:45.
‎Să-i facturez și jumătatea de oră în plus?
‎Nu. A fost vina mea.
‎N-am vrut să-l întrerup.
‎Știu ce ar spune dr. Sharma.
‎Nu spui tu, nu spun nici eu.
‎Mami!
‎Vine!
‎Ce visezi?
‎David?
‎- O ultimă zi frumoasă! ‎- Bine, pa!
‎Pa! Te iubesc.
‎- Bună! ‎- Bună dimineața!
‎'Neața!
‎Frumos apartament.
‎Nu știu ce să zic.
‎Mai devreme zici că era bombardat.
‎Te simți acasă.
‎Fericit.
‎Mă...
‎duc să-mi iau lucrurile.
‎Fără grabă.
‎Vrei ceva?
‎Nu, mersi.
‎Ceai? Cafea?
‎Nu, mulțumesc.
‎Servește-te dacă vrei ceva!
‎CAMERA LUI ADAM
‎Abia aștept.
‎O să te distrezi pe cinste.
‎- Crede-mă! ‎- Promit să n-o fac.
‎Cred că o să fac pe mine!
‎Încă zece secunde!
‎Hai că poți!
‎Măi să fie!
‎Doamne!
‎Mâine voi fi în agonie.
‎Încă nu pot respira.
‎Ai zis că nu râzi.
‎Așa am vrut, dar mi-a fost imposibil.
‎Așa sunt eu. Clovnul.
‎E ca orice altceva.
‎Exersează și străduiește-te! ‎Îți intri în formă imediat.
‎De parcă aș mai veni aici.
‎Mi-ar plăcea un partener de sală. ‎Ai putea veni cu mine când nu lucrezi.
‎Hai!
‎Îți arăt aparatele.
‎Aș putea face asta toată ziua.
‎Îți zic eu.
‎Asta e vacanța mea de anul ăsta.
‎Cel puțin stai o lună singură.
‎Știu, dar va fi ciudat fără Adam.
‎Sunt sigură.
‎Deja mă simt pierdută ‎și pleacă abia mâine după-amiază.
‎Rahat!
‎Ce e?
‎Voiam să-mi iau liber ‎ca să stau cu el și am uitat!
‎Zi-le că ești bolnavă!
‎Așa sfaturi dai tu ‎angajaților soțului tău?
‎Ești prietena mea.
‎În plus, e o singură zi.
‎Lor le e totuna, ție, nu.
‎Poate o voi face.
‎De când sunteți căsătoriți?
‎De zece ani.
‎De când aveam 18 ani.
‎N-ai pierdut timpul.
‎Părinții lui lucrau pe moșia noastră.
‎„Moșie”, adică...
‎moșie la țară?
‎Ți-am spus că avem bani.
‎Mi-a salvat viața.
‎David.
‎- La propriu sau la figurat? ‎- La propriu.
‎Când au murit părinții mei.
‎Ce?
‎Îmi pare rău.
‎Casa mea a luat foc. Aveam 17 ani.
‎David a intrat și m-a scos de acolo.
‎A fost ars destul de rău.
‎Am avut noroc.
‎Casa era destul de mare ‎și dormeam în altă aripă.
‎Focul a început lângă ei și...
‎n-au avut nicio șansă.
‎David ce făcea acolo în toiul nopții?
‎Venea să mă vadă pe ascuns.
‎Sunt bine. Nu-ți face griji! ‎Sunt mai tare decât par.
‎Să luăm o salată la cafenea!
‎Ai timp?
‎Am timp pentru pizza.
‎Sau un sendviș. E același lucru, nu?
‎E salată între două felii de pâine.
‎Și dacă o vezi așa, și eu așa fac,
‎pizza e doar salată pe pâine.
‎Și să stricăm toată munca depusă?
‎Spune cea care înfulecă tort ‎până nu mai poate?
‎M-ai prins. Corect.
‎Ești bine?
‎Da! Am pierdut noțiunea timpului.
‎Să mâncăm la mine acasă!
‎Fac eu ceva și stăm în grădină.
‎- Nu știu... ‎- Te duc eu acasă. Te rog?
‎Intră!
‎Bine.
‎Locul ăsta e...
‎superb.
‎Mulțumesc.
‎De ce te-ai grăbit așa?
‎Știu că sună aiurea, dar e David.
‎Își face griji dacă nu răspund când sună.
‎De unde știi când sună?
‎Sună mereu la aceeași oră.
‎De ce nu te sună pe mobil?
‎Sună...
‎pe fix să se asigure că ești aici?
‎Nu e ceea ce pare.
‎Vin imediat.
‎Bună, dragule!
‎M-am întors de la sală.
‎A fost bine, mersi.
‎Nu, doar...
‎Ne vedem diseară.
‎Te iubesc.
‎Bine. Hai să mâncăm!
‎Am ceva pentru tine.
‎Pentru coșmarurile tale.
‎Mi-ai spus ieri la cafenea.
‎Ai mers la vreun consult?
‎Când eram mică.
‎Mi-au spus ‎că o să-mi treacă la maturitate.
‎Până la urmă, m-am obișnuit cu ele.
‎Iubiții mei n-au făcut-o.
‎Și când încercau să mă trezească, ‎îi loveam și izbucneam în lacrimi.
‎Moartea pasiunii.
‎Da.
‎Doctorul a zis că nu puteau fi coșmaruri ‎fiindcă mi le aminteam.
‎Așa că m-am obișnuit.
‎Se întâmplă, nu?
‎S-a înșelat.
‎Poftim?
‎Cu amintitul coșmarurilor.
‎E rar, dar se întâmplă.
‎Și eu aveam...
‎și mi le aminteam.
‎Noi două...
‎suntem speciale, Louise.
‎Trebuie să înveți să-ți controlezi visele.
‎Serios?
‎Când eram mai tânără, ‎aveam coșmaruri îngrozitoare.
‎Tot ce ai nevoie pentru a le opri e acolo.
‎E ca la sală.
‎Dacă te străduiești,
‎poți alege ce visezi.
‎Dar metoda funcționează ‎doar dacă crezi că e posibil.
‎Că există mai mult decât...
‎ceea ce vedem.
‎Poți face asta?
‎- Crezi că-s o nebună cu idei ‎new age. ‎- Nu.
‎Nu cred.
‎La ceva timp după moartea mamei...
‎eram proastă, dar știi, eu...
‎am mers la o clarvăzătoare.
‎O prietenă mi-a recomandat-o și...
‎într-o zi...
‎nu m-am mai putut mișca de dorul mamei.
‎M-am dus.
‎Era o femeie scundă, ‎într-o casă din Stockwell.
‎Fără bile de cristal sau frunze de ceai...
‎Ea...
‎știa lucruri.
‎I-am spus doar numele mic, nimic altceva.
‎Dar au fost detalii...
‎și chestii pe care le-a spus...
‎ce nu puteau fi despre altcineva.
‎Doar eu și mama le știam.
‎Și mi-a spus că e bine.
‎Că nu mai suferea.
‎Am știut că acea femeie o știa pe mama...
‎cumva.
‎Nu știu de ce ți-am spus asta.
‎Te va ajuta.
‎Te asigur.
‎Mulțumesc.
‎Iau astea la mine!
‎Binoclu.
‎Ochelari de înot.
‎Merg în Franța...
‎Bună!
‎Bună, mamă!
‎Periuță de dinți nouă și șort nou.
‎Grozav!
‎- Îți plac? ‎- Foarte mult.
‎- Gata. ‎- Bravo pentru bagaj!
‎E tata!
‎- Uite-l! ‎- Tată!
‎- Ești gata? ‎- Da. Pot să iau asta?
‎Ia o jucărie pentru avion. ‎Au toate astea acolo.
‎Hai s-o luăm pe Lisa!
‎O să te distrezi de minune.
‎O să fie bine, Lou.
‎- Hai! ‎- Îmbrățișeaz-o pe mama!
‎- Îmi va fi foarte dor de tine. ‎- Și mie, mamă.
‎- Bine. Pa! ‎- Pa, mamă!
‎Haide!
‎Mă duc pe plajă să înot!
‎Pe curând!
‎„Mă ciupesc și spun: «Sunt treaz.» ‎o dată pe oră.
‎Mă uit la mâinile mele, ‎îmi număr degetele.
‎Mă uit la orologiu ‎sau la ceasul de la mână.
‎Întorc capul. Mă uit înapoi.
‎Sunt calm și concentrat.
‎Mă gândesc la o ușă.”
‎Tu cine mai ești, Robert?
‎De două zile îmi număr degetele, ‎mă uit la ceasuri
‎- ...și mă ciupesc cât pot...” ‎- ...cât pot și nimic.
‎Nu am răbdare.
‎N-am avut niciodată.
‎Mai ales aici.
‎Iar visele se înrăutățesc.
‎Mereu când închid ochii...
‎Locul ăsta nu mă ajută.
‎Toți sunt plictisitori.
‎Toți sunt previzibili.
‎Toți sunt egoiști.
‎Inclusiv eu.
‎Dar nu și Adele.
‎Adele e foarte frumoasă. ‎Pe dinăuntru și pe dinafară.
‎Are problemele ei, ‎dar tot ce vrea e să mă ajute pe mine.
‎Să-mi repare visele mele.
‎Chiar dacă rândurile astea ‎sună aiurea... voi continua.
‎Pentru Adele.
‎Serios, aș face orice mi-ar spune.
‎Acum că am zis-o, ‎nu poate vedea caietul ăsta.
‎Dar suntem prieteni...
‎La naiba!
‎Tu ești.
‎Ți-am spus-o și eu o dată.
‎Știi? Când te-am văzut ‎în biroul meu prima dată.
‎Da.
‎Te-ai învoit azi.
‎Eram în trecere și m-am gândit... ‎să văd cum ești.
‎Dar se pare că ești bine.
‎Mă durea capul.
‎Îmi bubuia capul dimineață, ‎dar acum sunt mai bine.
‎Bine. E bine.
‎De fapt, e o minciună.
‎Fiul meu pleacă mâine în Franța ‎și am vrut să stau azi cu el.
‎Am vrut să-ți spun din timp...
‎Dar m-am purtat ca un nemernic.
‎Puțin, da.
‎Vrei să intri?
‎Scuze că am mințit.
‎Nu mă aștept la concediu medical.
‎Și mi-ar plăcea să nu fiu concediată.
‎Nu-ți face griji!
‎Vrei unul?
‎E Pinot Grigio.
‎Pinot Grigio sună bine.
‎Îmi place apartamentul.
‎Mulțumesc.
‎- Poftim! ‎- Mulțumesc.
‎Ia loc!
‎Chiar erai în trecere?
‎Nu.
‎Credeam că n-ai venit la muncă ‎din cauza mea. Că m-am purtat urât.
‎Au zis că nu te îmbolnăvești niciodată...
‎N-am...
‎vrut să existe...
‎- Ca noi să fim... ‎- Maestru orator ca de obicei, David.
‎Da.
‎N-am vrut să merg acasă.
‎Mă plimbam și...
‎m-am trezit aici.
‎M-am întrebat dacă soarta a vrut...
‎să ne întâlnim în bar.
‎Cred că a fost vorba de ghinion.
‎Asta crezi?
‎Știi, nu a ieșit prea bine ‎pentru mine, nu?
‎În sfârșit, întâlnesc un bărbat ‎pe care cred că l-aș putea plăcea...
‎și aflu că e căsătorit.
‎Deci m-ai plăcut?
‎Bărbații și orgoliul lor.
‎Te-am sărutat, nu?
‎Ești primul după mult timp.
‎Chiar am râs împreună, nu?
‎Ar trebui să poți să râzi ‎cu cel de lângă tine, nu?
‎Ar trebui să râzi mereu.
‎Orice s-ar întâmpla.
‎De când ești... împreună cu soția ta?
‎De mult.
‎Dintotdeauna.
‎E foarte frumoasă.
‎Da, este.
‎N-am mai râs...
‎de mult.
‎Mă tot gândesc la tine.
‎Nu e corect, David.
‎Știu.
‎Du-te acasă!
‎Louise...
‎Pa!
‎Te-ai spălat de mine?
‎Scuze!
‎A fost...
‎urât.
‎Am făcut-o amândoi.
‎Nu-i nevoie să te scuzi.
‎- Ar trebui să plec. ‎- Ce ne-a fost în cap?
‎Nimic, cred.
‎Nu-ți face griji!
‎La muncă nu se va schimba nimic.
‎Mulțumesc.
‎Lăsăm relațiile în afara biroului.
‎Da, categoric.
‎Sexul și chestii de genul.
‎Du-te, David!
‎E în regulă.
‎Noapte bună, Louise!
‎Pa!
‎Subtitrarea: Dan Anescu