„Pro Dianu“
CinemArt uvádí
POSLEDNÍ NOC V SOHO
Já.
Krásná róba, drahá.
Děkuji.
Úchvatné.
Kdo pro vás šil?
Eloise Turnerová.
Kdo pro vás šil?
Eloise T., ovšem.
E. T.
Ellie Turnerová.
Dobré zprávy, viď?
Eloise, pošta!
-Ellie. -Už jdu!
Tak co ti píšou?
-Pojedu do Londýna. -Já to věděla.
Jedu do Londýna! Jedu do Londýna.
Jedu do Londýna. Jedu do Londýna.
Vážně si můžu vzít všechny?
Za tu závislost můžu já. Měla bys abstinenční příznaky.
Máš dost místa?
-Nepotřebuješ ponožky? -Ponožky.
Tehdy jsme s tvou mámou začínaly jezdit do Londýna. Bože, ty obchody.
Prohlížely jsme si všechny šaty.
Liberty. Selfridges. Carnaby Street.
Nafrněný prodavačky věděly, že na nic nemáme, ale nevěděly, že umíme kopírovat.
Vezmi si ji.
To nemůžu, babi.
Přivez ji, až se usadím. Dáme si večeři v Criterionu, jako na té fotce.
My tam nejedly. Neměly jsme na to. Jen jsme se venku vyfotily a šly jsme do Wimpyho.
Až budu slavná módní návrhářka, tak tam půjdeme. Domluveno?
Myslím, že Wimpy už neexistuje.
Víš, jak to myslím.
Vím, jak moc to chceš.
Byl to i její sen, ale Londýn není, jak si představuješ.
-Babi. -Musíš si dávat pozor. -Já vím. -Stejně ti to řeknu.
-Všude samý lump. Budu opatrná. -Buď opatrná. Lidi jsou zlí.
-Jsou zkažení. -Jsem drsná. Nebojím se jich.
Jen říkám, že Londýn umí být náročný.
Na tvou mámu byl asi až příliš, a to neměla tvůj dar.
Dar?
Ona ty věci necítila a neviděla tak jako ty.
Bojím se, že tě to zase zmůže.
Babi... Víš, já tohle nedělám jenom kvůli sobě.
Moc to chci...
pro ni.
Třeba to nebude tak zlé.
Možná mi ji tam nebude tolik věcí připomínat.
Dobře.
A navíc...
mámu jsem neviděla celou věčnost.
Ahoj.
Zavoláš?
To víš, že ano.
-Řekneš mi, když toho bude na tebe moc? -Ve městě?
Tady.
Prosím, nic si neudělej. Neudělej mi to, ano?
Mám tě ráda.
Ellie.
Chci, abychom tam byly obě.
-Nezklamu vás. -To ani nemůžeš.
-Na Charlotte Street, prosím. -S radostí, zlato.
-Poprvé? -Jednou jsem tu byla jako malá s mámou.
-Vypadá to tu jinak. -Mění se to rychle.
Ale nebojte, zlatíčko, pořád je to starej dobrej Londýn.
Bezva.
-Co vás sem přivádí? -Studia. Vysoká škola módy.
Takže jste modelka?
Ne. Navrhuju šaty.
Tedy chtěla bych. Chci být návrhářkou.
Ale mohla byste bejt modelka, ne? Nohy na to máte.
-Co je na Charlotte Street? -Studentské koleje. -Bydlí tam samý holky?
Jestli bude Charlotte Street plná supermodelek, nehnu se odtamtud.
-Asi máte prvního stalkera. -Vystoupím si. -Ještě pár ulic. -Nemám tolik v hotovosti.
Nějak se domluvíme. V noci tu pro mladý holky není bezpečno.
-Musím si jít nakoupit. -Jak je libo.
Prosím? Přejete si?
Promiňte.
-Chceš pomoct? -V pohodě.
-Nevypadáš v pohodě. -Ale jsem.
-Ty jsi Eloise? -Jo.
Jo, vypadáš jako Eloise.
-No, Ellie. -Já jsem Jocasta.
Napsali ti špatně příjmení?
Dala jsem ho pryč. Je to výjimečnější, když jsi známá jen podle křestního jména.
Tak slavná v branži, že ti stačí být jen Kylie.
-Minogue? -Jenner.
Špatný příklad. Ale kolik znáš vůbec Jocast?
-Žádnou. -Přesně, kočko.
-Nevadí, že jsem zabrala postel u okna? -Ne.
Jestli jedna druhou neuškrtíme, můžeme se o pololetí prohodit.
Jo.
-Odkud jsi? -Z Redruthu. To je v Cornwallu.
-Pardon. -No, z Cornwallu, z venkova.
Já tě slyšela. Jen mě to mrzí.
A co ty?
Původně z Manchesteru, ale sem jsem přijela po střední.
-Měla jsem stáž v ateliéru na Savile Row. -Páni. Já šila svoje šaty v Redruthu.
Tušila jsem, že je to tvoje práce.
Tohle dělala Bouchra Jarrar. Než se zaprodala a šla k Lanvinovi, samozřejmě.
-Kouříš? -Ne.
-Smí se to tady? -Vyndala jsem baterie z hlásiče.
Můžu jít ven, jestli s tím máš problém.
Ne. V pohodě.
Zkoušela jsem vapování. Jenže to pak člověk vypadá jako úplná píča.
Jo, totální.
-Co dělá tvůj táta? -Neznám ho.
-To mi povídej. A tvoje máma? -Moje máma je mrtvá.
Věděla jsem, že najdeme společnou řeč.
Bylo mi teprve patnáct, když zemřela. Kolik tobě?
-Sedm. -Tos byla malá.
Ale v tomhle věku je to asi snadnější.
Ne že by to byla soutěž, že jo?
Čerstvá krev!
Bože, to je fakticky Bouchra Jarrar?
Dobrý postřeh. Než se zaprodala a šla k Lanvinovi, samozřejmě.
-To je moje spolubydlící, Eloise. -Ahoj.
Tenhle outfit si ušila úplně sama. Ohromující.
Všechny sem přijdeme nastrojený a ona tu předvádí vlastní model.
-Budeme jí říkat Drzice Ellie. -A jak budeme říkat tobě?
Od zítřka ráno jen Hurikán Jocasta.
-Vy už se znáte? -Odedávna. Tak patnáct minut?
Jo, tak nějak.
Jsme v klubu mrtvých matek. Jebat leukémii, že jo?
-To je hrůza. -Jo, je to na hovno, nebudu lhát.
Ale pohání mě to v práci. Takže...
Co se stalo mámě?
Nebyla na tom dobře, psychicky.
Ona... zabila se.
-Promiň. Neměly jsme se ptát. -Už je to dávno.
-Jsi fakt statečná. -Moc statečná.
Můj prastrýc se zabil, oběsil se.
Takže vím přesně, jaké to je.
-Taky fakt statečná. -Fakt statečná moc.
První rodeo, Ellie?
Musíš si označkovat teritorium, kotě.
Čas vytáhnout silnej kalibr. Pojďme se pořádně zmastit.
Chceme mít hned první den kocovinu?
Kuš. Mluvíš o budoucnosti. Vyser se na ni.
Žít se musí teď, holky.
Tak, čubky...
-Na Soho. -Na Soho.
Na Soho.
To si užiješ!
Jdeme!
Dvakrát jsem randila s Irem. Se stejným klukem, ale byly to dva různý případy.
Byl to Ir. Nevím, ale tak nějak tuším, že tu kulturu dávám.
-Sledujte, pánové. -A Irsko prostě miluju. Ukázal mi...
Promiňte, slečno...
Chcípnul mi pták. Můžu ho pohřbít ve vašem zadku?
Rozhodně ne.
Vybal to na Eloise. Tipnu si, že když do ní naliješ pár panáků, je jako čuně.
Beru.
-Co je? -Nebuď netykavka.
Prváci, požehnání a prokletí v jednom.
„Nesnášíte opilce? Staňte se barmanem. Volná místa!“
Stojí to trochu za prd.
Je to béžovka nudná obecná, taková znovuzrozená křesťanka.
Ta venkovská myš?
Kdo přijde první den na LCF ve vlastnoručně spíchlejch hadrech?
Mluví o mámině sebevraždě. To je úplně debilní žadonění o pozornost.
Totálně divná kráva. Vsadím se, že si do Vánoc podřeže žíly.
-To nemůžeš říkat. -Je to pravda.
Pohyb. Musíme obrazit tři hospy, než se otevřou kluby.
„Blondýna, o které každý muž sní“
Pojď sem.
Co posloucháš?
Už nic.
Posloucháš babičkovský sračky? Kolik ti je?
Kámo, ty máš co kecat.
Nepouštěl jsi U Tukana tu techno Riverdance sračku?
Posluž si.
Nevšímej si ho. Já jsem John, mimochodem.
Ellie.
Sakra. To je tvoje plechovka, viď?
Nech si ji.
Ne, ne, ne!
Yasmine Rogersová?
Zde.
-Gemma Bokerová? -Zde.
-Poppy Porterová? -Zde.
-Eloise Turnerová? -Jsem Ellie.
Pardon. Na co jste se ptala?
Jste přítomna?
Jo.
-Serena Loweová? -Zde.
Jak se má moje slavná návrhářka?
-Dobře. Dobře. -Ohromila jsi všechny?
-Nevím, babi. -Určitě jo.
-Pořád jsi mi neřekla nic o koleji. -Je skvělá.
Hodně moderní.
-Co tvá spolubydlící? -Jocasta. -Je milá? -Jo, je zábavná.
-Skvělé. -Hospodský maraton, druhé kolo. -Až moc zábavná. -To je báječné.
Přišlo mi, že budeš potřebovat víc času, aby sis zvykla na tolik lidí.
-Není to na tebe moc, že ne? -Ne, dobrý.
Nemůžu se dočkat, až za tebou přijedu. Až se zabydlíš.
Jo. Až se tu zabydlím.
„Pokoj s toaletou k dlouhodobému pronájmu v Soho. Pouze pro ženy.“
-Soho 0827. -Viděla jsem váš inzerát na pokoj.
-Ano? -Chci si ho pronajmout.
-Znáte Goodge Street? -Ne, ale najdu ji.
Je to Goodge Place 8.
Zmáčkněte zvonek „Collinsová“.
Už jdu, drahoušku.
-Paní Collinsová? -Ano. -Ellie. Telefonovali jsme spolu.
Ano.
Pokoj je v horním patře. Mám pár pravidel.
-Odmítám kuřáky. -Já nekouřím.
-Žádné mužské návštěvy po osmé večer. -To není problém.
A nepoužívat v noci prádelnu. Slyším to rachtání až k sobě.
Nebudu si prát. Teda...
Nebudu si prát v noci. Jinak si peru. Jsem hodně čistotná.
Dobře.
Někomu to přijde staromódní, ale měnit to nebudu.
Když se vám to nelíbí, jděte jinam.
Je to výborné. Moc se mi to líbí.
Postel, kuchyňka, koupelna.
Do léta s ní nebudou starosti, ale pak tam musíte dávat špunty,
protože zápach stoupá.
-Jak dlouho už tu bydlíte? -Dost dlouho.
Pracovala jsem tady, uklízela...
Dřív to tu byla špatná adresa. Bývalý majitel ho prodal za půl darma.
-Teď bude stát hodně. -Nikdy bych ho neprodala.
Příliš vzpomínek.
Jo.
Kdybych mohla žít kdekoli a kdykoli, bylo by to tady, v Londýně šedesátých let.
Musel to být hotový střed vesmíru.
Snad víte, co je pevná linka. Někteří mladí to neví.
Jistě.
Moc se neradujte. Je jen na nouzové hovory.
-A doufám, že máte ráda česnek. -Jo.
Vedle je francouzské bistro.
Brzy už nebudete cítit nic jiného.
Kdy se hodláte nastěhovat?
Co nejdřív.
-Nemáte žádné potíže, že ne? -Ne.
-Potřebovala jsem únik. -To občas každý, drahoušku.
-Kde pracujete? -Studuju, ale mám úvěr a stipendium.
-Co studujete? -Módu.
-Zajímavé. -Jo.
Babička je krejčová a moje máma je... byla v oboru také.
-Určitě zvládnete platit nájem? -Jo. Dám to dohromady.
Chci víc než průměrná domácí.
Nájem za dva měsíce dopředu a dvouměsíční zálohu.
Dobře.
Někteří lidé mi totiž utekli uprostřed noci.
Paní Collinsová...
to bych nikdy neudělala.
„Francouzská restaurace 1955“
Jsi můj svět. Jsi v každém mém...
nadechnutí.
Jsi můj svět. Jsi každým mým...
pohybem.
Jiné oči hvězdy vysoko na obloze vidí.
Ale mně přijde, že září...
ve tvých očích.
Tak jako se stromy vzpínají ke slunci na nebesích...
Tak se mé paže vzpínají k tobě...
pro lásku.
Ruka tvá...
odpočívá v mé.
Cítím tu sílu.
Je božská.
Jsi můj svět. Jsi moje noc i den.
Jsi můj svět. Jsi v každé mé modlitbě.
Jestli naše láska někdy vyhasne,
nastane konec mého světa.
Smím vám vzít plášť, madam?
Plášť?
Ruka tvá...
odpočívá v mé.
Cítím tu sílu.
Je božská...
Máme dnes večer schůzku s pánem?
-Nemáme. -Madam je tu sama?
Jsem.
Výborně.
Jestli naše láska někdy vyhasne,
nastane konec mého světa.
Konec mého světa.
Konec mého světa...
i můj.
Ještě jednou, slečna Cilla Black.
Zdravím. Vy jste krásné stvoření. Jak se jmenujete?
-Sandie. -Připojíte se k nám, Sandie?
-Díky. Ale mám schůzku s majitelem. -Já jsem majitel.
To pochybuji.
Budu, co budete chtít, Sandie.
Co si dáte, slečno?
Nepřišla jsem se napít. Chci mluvit s majitelem.
Majitel tu teď není. O čem byste chtěla mluvit?
-Chci být novou hvězdou programu. -Kde jste vystupovala?
-Nikde. -Kdo začíná v Café de Paris?
Já.
Zapíšu si vaše jméno, ale nejdřív si promluvte s Jackem.
S Jackem?
Tamhle. Stojí vedle Cilly Black.
-Úžasné vystoupení. -Je manažer mnoha dívek.
Zdravím.
Barman říkal, ať se seznámím s tím fešákem, co stojí vedle Cilly Black.
Správně. A vy jste?
Příští Cilla Black.
Opravdu?
Ona začínala jako šatnářka. Jste ochotna se vypracovat?
Samozřejmě.
Co si dáte k pití?
Jsem Sandie. A ráda si dám Vesper.
Jamesi, dáme si Vesper.
-Copak děláš, Sandie? -Zpívám, pochopitelně.
-Jak ti jde tanec? -Mám to předvést?
Jdeme na to.
-Co říkáš? -Už teď jsi hvězda.
Ale můžeš být babička, než vystoupíš tady.
Zařídím ti koncert tenhle týden jinde.
-To bys mohl? -To mohl. Ale nejdřív ti přinesu Vesper.
-Zatančíme si? -Bohužel.
-Myslel jsem, že chcete. -Čekám, až mi přítel Jack přinese pití.
-Jackovi to vadit nebude. -Mně ano. -Nedělejte, že nemilujete pozornost.
Neobtěžuje tě?
-Žádal jsem naši známou Sandie o tanec. -Už má zamluveno.
Dobře, kamaráde. Nesysli si ji celou noc.
-Sysel jsi tu jenom ty, kamaráde. -Nechovej se jako hovado.
-Klidně si svou kurvičku nech. -Jak jsi to řekl dámě?
Je to čubka, kámo. Podívej se na ni.
Pojď.
-Mohu tě minimálně odvézt domů? -A maximálně?
No...
-Znáš Goodge Street? -Docela dobře.
Bydlím na Goodge Place. Číslo osm.
Madam.
Když tu na tebe svítí všechna ta světla... Většina lidí se blíž k pódiu nedostane.
Ke svým snům.
Já ne.
Ty ne.
-Vidím, že to chceš. -Víc než co jiného.
Tohle je teprve začátek, Sandie.
Uvidíme se ještě?
-To doufám. -Zítra? V osm večer?
Víš, kde mě najdeš.
To je autoportrét?
Autoportrét?
Ne.
Jen jedna známá.
Vypadá cool.
-Taky je. -Líbí se ti retro styl?
Jo. Šedesátá léta mě něčím přitahují.
-Jdu se kouknout. -Hezký.
Tohle je dost retro.
Cucflek. Velmi odvážné.
Co jsi prováděla včera v noci v Soho?
Byla jsi s klukem? Nebo s holkou? Nikoho nesoudíme.
Žij naplno, víš co.
Dej si na to arniku, brouku.
Ahoj.
Moc se mi líbilo, co jsi dnes nakreslila. Ten návrh.
-Díky. -A...
„Promiň“
-To jsi nemusel. -To je minimum.
A co je maximum?
Ani nevím, proč jsem to řekla. Asi že to bude znít cool.
Máš nějaké plány na večer?
Jo, náhodou mám.
-Promiň to menší zpoždění. -„Menší“ není ten správný výraz.
Mám dojem, že mi odpustíš.
Je zavřeno.
Pro tebe ne.
Jacku?
Co se děje?
Konkurs.
Dobrá, předveďte se.
Když jsi sám a cítíš se osamělý,
vždycky můžeš zajít...
do centra.
Když máš strasti, všechen ten hluk a spěch ti udělá dobře, já vím.
Centrum.
Jen poslouchej hudbu městského dopravního ruchu.
Toulej se po chodnících pod pěknými neonovými vývěskami.
Jak bys mohl prohrát?
Světla jsou tu zářivější.
Můžeš zapomenout na všechny starosti, na obavy.
Vydej se do centra.
Všechno bude skvělé, když budeš...
v centru.
Neexistuje lepší místo.
Centrum.
Všichni na tebe čekají.
Takže, zpívat umí.
-Nemůžu tomu uvěřit, kurva. -Já ano.
-Nemůžu se dočkat, až se tam vrátím. -Café de Paris to není.
-Je to dokonalé, Jacku. Děkuju. -Jak jsem říkal, to je minimum.
-Lepší než šatnářka. Každý někde začíná. -To rozhodně.
-Mám mít umělecké jméno? -Sandie je zkráceně co? -Alexandra.
Ne, zůstaň u Sandie. Sluší ti.
-Hodily by se mi nové šaty. -Jo?
Potřebuješ ještě něco?
Manažera.
-Znáš někoho? -Myslím, že tě zvládnu.
-Hlavně když to bude dlouhodobé. -Budu s tebou až do konce.
Neuvěřitelný, kurva.
Překvapení to tedy je.
Neznat tě, tak tě na ulici přehlédnu.
-Vypadáš tak dospěle. -Nelíbí se ti?
-Líbí, když se líbí tobě. -Ohromně.
-Jsem ráda, že ti Londýn svědčí. -O něčem takovém jsem snila, babi.
Je to ambiciózní, to se musí nechat. Jen nevím, jak vintage textil zareaguje.
Myslím, že s ním bude obtížná práce.
Přesně tohle potřebuje. Něco sálavého, ale ne až tak strukturovaného.
Dobře. Povídejte.
Musí splývat. Líbí se mi, jak jí zakrývají paže a sbírají se kolem boků.
Jí? Představujete si při navrhování toho, kdo je bude nosit?
Když v nich někoho vidím. Když... když si to představuju.
Ona ty šaty nosí, šaty nenosí ji.
Snad jste všichni poslouchali.
Něco o šedesátkách?
Je to výborné, Ellie. A líbí se mi tvoje vlasy.
Děkuju.
Páni.
Jo.
-Moc vám sluší. -Viďte?
Tehdy bylo všechno tak dobře ušité.
Vzadu máme šaty od Biby. 1967. V bezvadném stavu. Zkuste si je také.
Jo.
„Thajské masáže“
Promiňte?
Zaplatíte mi?
Ano. Promiňte.
Dělá to... 375 liber.
-Vážně? -375.
Promiňte. Máte tu ještě volné místo?
Promiň, jen pro Iry.
Dělám si srandu. Zajdi dolů za Carol.
Myslel by sis, že mám víc rozumu, než aby mi zrovna on dával tip na dostihy.
Co si dáš, zlato?
Chtěla bych práci.
Posaď se. Něco k pití?
-Jo. Uděláte mi Vesper? -Tady nejsi v Mayfairu, zlato.
-Dělala jsi už někdy v hospodě? -Ne. Ale každý musí někde začít.
Dostaneš géčko s téčkem.
-Tak, jaké směny můžeš vzít? -Kdy budete chtít.
Promiňte. Promiňte, zlato.
-Mluvím na tebe, bloncko. -Promiňte, spěchám.
Nesnažím se tě sbalit, kočičko. Neboj.
-Nebojím se. -Jsi mi povědomá.
Kdo je tvoje máma?
Moje máma je mrtvá.
Napadlo mě, že asi bude. Většina jich už je.
-Padej ze silnice, do píči! -Dávej si bacha, holka.
Kristapána!
Přejete si?
To jsem já, Ellie.
No ovšem.
To koukám. Máš jiné vlasy.
Jo. Chtěla jsem zkusit něco jiného. Jako ze šedesátek.
Tu hudbu si pouštíš často, viď?
-Je moc nahlas? -Vůbec ne. Ale proč to děláš?
-Je spíš z mojí doby než tvojí. -Babička si ji často pouští.
Asi mi ty staré písničky přijdou lepší než ty dnešní.
Muzika byla lepší, to jo.
Když jsi sám a cítíš se osamělý,
vždycky můžeš zajít...
do centra.
Když máš strasti, všechen ten hluk a spěch ti udělá dobře, já vím.
Centrum.
Dámy a pánové.
Nepřestávejte tleskat.
Vítejte na světově proslulé revue v Rialtu.
Nyní přivítejte vřelým potleskem na pódiu...
exotickou a svůdnou...
Marionetu.
Já...
sebe se ptám, zda mi jednou povíš, že ti na mně záleží.
Povíš-li mi, že bláznivě mě miluješ, já ráda přiskotačím.
Jako loutka na nitkách.
Láska je jako kolotoč.
Zábavy jako na pouti.
Jednou se sotva plazím.
Pak zas do vzduchu skáču.
Budeš mě vést?
A nezmizíš mi zítra?
Já...
sebe se ptám, zda mi jednou povíš, že ti na mně záleží.
Povíš-li mi, že bláznivě mě miluješ, já ráda přiskotačím.
Jako loutka na nitkách.
I když vyhraju na lochnesce.
Na houpačce prohra čeká.
Dovnitř či ven, nikdy není pochyb...
o tom, kdo tahá za nitky.
Jsem s tebou provázaná.
Kam mě to ale vede?
Kde je moje Sandie?
Dělej, noc ještě neskončila.
Otevři.
-Co chceš? -Nedělej blbou. Vždyť víš. -Zatleskejte ještě jednou Kleopatře.
-Ahoj, Jacku. -Příjemnou zábavu.
-Pane Pointere. -Vida, vida.
Prosím.
Slíbili nám skvělou show a tu jste nám předvedla.
Předvedla jste ji.
-Děkuji. -Možná bychom mohli...
zajít na skleničku, Sandie, co?
Jen my.
-Jsem s Jackem. -Jackovi to nevadí. Že ne, Jacku?
Ani trochu.
Sandie. Promiňte, pane. Sandie, vrať se.
-Sandie! -Jacku, já to nechci dělat.
Jestli to myslíš s vystupováním vážně, musíš právě takovým chlapům dělat dobře.
-Předvést se jim. -Ne, Jacku. -Dělají to všechny. V čem jsi tak extra?
-Hej! -Řekla ne!
Všichni musíme někde začít.
Sandie, nebuď pitomá!
Sandie!
Pojď sem, puso!
Ne, to jsem si nemyslela.
Sandie, takhle to prostě chodí.
Dělej, co ti říká tvůj manažer.
Nechceš přece, abych se mračil, že ne? Co?
Sama jsi to chtěla! Říkalas, že víc než co jiného!
Víš, že je to všechno hra.
Víš, jak to bude pokračovat, Sandie.
Kam chceš utéct, co?
Domů?
Tohle je teprve začátek, Sandie, Sandie...
Vrků.
-Já vím, že nespíš. -Nechte ji být!
Vždyť víš, že nespíš.
Sama jsi to chtěla!
Víc než co jiného!
V čem jsi tak extra?
Ellie?
Ellie, co to děláš? Co to děláš?
Začnu znova.
Poslouchej. Tohle je váhavost, víš?
Je to jen krize sebevědomí. Vidím to neustále.
Ale máš to nadějně rozjeté.
Tak nepřestávej. Ano?
Bloumáš po Měsíci?
Zákazník.
-Ahoj. -Ahoj.
Co bys rád?
Slyšel jsem, že tu pracuješ.
Chtěl jsem se jít napít a říkal si, že zabiju dvě mouchy jednou ranou.
Přišla jsi mi ve třídě rozrušená.
Říkal jsem si, že se stavím a kouknu se, jak jsi na tom.
Díky.
Teda... co si dáš k pití?
Jo. Tři Kronenbourgy, prosím.
Jasně.
-Prý máš nové bydlení. -Jo.
-Jsem v garsonce. -To je dobrý, ne?
Je to vážně něco.
Musí být skvělý bydlet sama.
To musí.
-Proč, co se stalo? -Nic.
Jen je toho na mě moc. Londýn umí být náročný.
Chápu.
Přijet do města může být zlej sen.
Lhal bych, kdybych měl říct, že je mi v severním Londýně báječně.
Odkud ses přistěhoval?
Z jižního Londýna.
Donesu je kamarádům.
Ale vím, jaký to je...
mít pocit, že sem nepatříš.
A umím poslouchat, pokud si někdy budeš chtít popovídat.
Oni ti mají povídat o svých problémech. Nemá to být obráceně.
„Babička“
Tak jak to vypadá?
-Už mi nic neříkáš. -Všechno je bezva, babi.
Sbohem, krásko. Uvidíme se zítra.
-Kdo to byl? -Nikdo.
Jsme v hospodě. Celá naše parta, bavíme se.
-Parta? -Jo, Hurikán Jocasta. Všichni.
-Celá třída. -Něco se stalo. -Ne.
Poznám ti to na hlase, Ellie.
Babi, vážně jsem v hospodě. Pracuju tady.
Proč tam pracuješ?
-Odstěhovala jsem se z koleje. -Ne. Co se...?
-Potřebovala jsem bydlet sama. -Stalo se něco?
-Zase jsi ji viděla? -Ne. Máma tu se mnou není.
Tak co je?
-Co se stalo? Řekni mi to, prosím. -Musím se vrátit.
Vím, že máš potřebu si něco dokazovat, ale je v pořádku požádat o pomoc.
-Ona to neudělala. -Babi, už musím jít.
-Mám tě ráda. -Já tebe.
Všechno v pořádku, Ellie?
Nebo ti mám říkat Eloise podle té staré písničky?
Tu písničku neznám. A odkud znáte moje jméno?
Je pro mě důležité znát všechny pěkné místní holky.
I jejich potíže. A vždycky bylo.
Kouříš, viď, zlato?
-Ne. -Asi si tě pletu s jinou blondýnou.
Každopádně...
Měj se.
-Hmatal tě otravoval? -Hmatal?
Jo, ten chlap je jako chobotnice. Carol říkala, že býval velkej sukničkář.
Asi si myslí, že má u tebe šanci.
-Věříte na spiritismus? -Co je to za otázku?
Bez špiritusu bys neměla na nájem.
Myslela jsem...
jestli věříte na duchy?
Na duchy? Ne.
Proč?
Ty se tady bojíš?
Jestli tady něco straší, tak jsou to dobrý časy.
Když je tu prázdno, slyším jen smích.
Každej gangster, policajt, zarudlej kořala, všichni sem chodili.
A všechna ta rozjařenost se vsákla do zdí.
Už jen z té by ses mohla opít.
Jo.
Ellie, mám tě ráda, holka.
Hodíš se sem. Ale spát tu nemůžeš.
Dělej, čekají na tebe!
Nesahej na mě!
Drž klapačku!
Dej mi pokoj!
Tancovat umíš. Proč jsi tady, víš.
Tak pohni.
Zdravíčko.
Děkuji.
-Jak se jmenujete? -Alexandra.
To je hezké jméno.
Díky.
-Jak se jmenujete? -Alexa. -To je hezké jméno. -Díky.
Jak se jmenujete?
-Andie. -To je hezké jméno.
-Jak se jmenuješ? -Lexy.
-To je hezké jméno. -Děkuju.
-Jak se jmenuješ? -Alex. -Ne.
Jaké máš pravé jméno, zlato?
Mám pocit, že budete asi polda.
Fakticky?
-Jak se jmenuješ? -Sandie.
Tohle je pod tvou úroveň, Sandie.
Taková kočička a válí se ve stoce.
Zdrhej, dokud můžeš, holka. Ty máš na víc.
To si nemyslím.
Jasně že jo. Podívej se do zrcadla.
-Co když nechci? -Tak už jsi to asi propásla.
Sandie. Podívej se na mě. Podívej se na mě, Sandie!
Víš, kde mě najdeš. Víš, kde mě najdeš.
Víš, kde mě najdeš.
To je...
To je hezké jméno.
-Jak se jmenujete? -Alexandra.
-Jak se jmenujete? -Alexa. -Jak se jmenujete? -Andie.
-Jak se jmenujete? -Sandie. -To je hezké jméno.
To je hezké jméno.
To je hezké jméno...
Máš plány na večer, Ellie?
Jo, ráda někam zajdu.
Ani jsem ti neřekl, o co jde.
Jasně.
-Ale přesto souhlasíš? -Jo, musím vypadnout z domu.
Je to večírek studentské unie. Halloweenská párty.
-Nemusíme mít kostým? -Já chtěl jít takhle.
A ty jsi v černém, takže ideál.
-Bude to stačit? -Napatlám se trochu tímhle.
Povím jim, že jsem duch.
Půjdeš se mnou strašit na párty?
Nechceš si zatancovat?
Nejdřív budu potřebovat panáka.
-Dobře, jdu na to. -Není třeba, děcka.
Kopněte to tam.
Šťastný Halloween, hrdličky.
Sandie?
Sandie!
El?
El!
Co je, El?
Potřebuju na vzduch.
Ellie!
Ellie. Můžu pro tebe něco udělat?
Nechci taková být.
Jaká?
Kéž bych byla jako všichni ostatní.
Jsem rád, že nejsi.
Chceš jít někam jinam?
Nesmím si do bytu vodit kluky.
Dobře.
Musíš být tiše.
Dobře.
-Nechceš radši jít spát? -Ne, vážně nechci jít spát.
No...
tak tě udržím vzhůru.
Co to říkám?
-Běž! -Běžím!
Ellie!
Dobře.
Slez ze mě!
Není ti nic?
Slez z ní.
Slez z ní!
Co se stalo?
Slez z ní!
Nejsem na ní.
Kdo by tě chtěl?
Patříš mi!
Vlastním tě!
Musíš mě vždycky poslouchat!
Ellie!
Já za všechno platím, ne ty.
-Co se děje? -Kdo by tě chtěl? -Eloise? Co se tam děje?
Žádné pánské návštěvy!
Kdo je tam?
Zavolám policii!
Kurva!
Vyhoď ho odtud!
Kam půjdeš? Co?
Kam jdeš? Kam jdeš?
Kurva.
Vypadni!
Padej...
pryč!
Vypadni!
Víš, kde mě najdeš. Víš, kde mě najdeš...
Jsi v pořádku?
Jo.
Ublížil ti?
-Ne. -Určitě?
Neublížil mi.
Promluvíme si o tom ráno.
Promiňte.
Za všechno.
-Už se to nestane, že ne? -Ne.
Zaplatím vám i za to zrcadlo.
Za rozbité zrcadlo zaplatíme všichni.
Paní Collinsová.
Bydlela tam nahoře někdy dívka?
Za ty roky tu bydlela spousta dívek.
Jmenovala se Sandie.
Za ty roky tu bydlela spousta dívek, a ne každá používala pravé jméno.
-Proč se ptáš? -Umřel v mém pokoji někdo?
Tohle je Londýn. V každém pokoji a domu v celém tomhle městě někdo umřel.
I na každém rohu ulice.
Když už jsme u toho, kdybych včera toho tvého pána chytila, zabiju ho.
Takže máš velké štěstí, s rozbitým zrcadlem i bez něj.
Kam jdeš?
Dobré ráno, Ellie.
Včera se něco stalo.
Tak co?
Nejsou trochu moc dlouhé?
Jo.
Víš, kde mě najdeš.
-Eloise, co se stalo? -Jsi v pořádku, Ellie?
Co s ní kurva je?
Ellie.
Mluv na mě.
Ellie!
Kam jdeš? Kam jdeš?
Dávej si bacha, holka.
Právě takovým chlapům musíš dělat dobře.
-Už jsi to asi propásla. -Musíš mě vždycky poslouchat!
-Mluvím na tebe, bloncko. -Tohle je Londýn. -Jsi mi povědomá.
Ublížil ti?
Abych v tom měl jasno.
Včera v noci jste byla svědkyní vraždy, ale domníváte se, že to byla..
vidina z minulosti.
Vražda mladé ženy v polovině či na konci šedesátých let.
Vrahem byl podle vás její pasák.
-Jo. -Studujete umění, že?
Módu.
Nebrala jste někdy halucinogeny? LSD, houbičky, meskalin?
Nebudeme vám dělat problémy, pokud ano.
Vím, že to zní šíleně, ale nejsem zdrogovaná. Nic neberu.
Byla jste na párty.
Nemohl vám někdo něco podstrčit? Nekupoval vám někdo pití?
Kopněte to tam.
Ne.
Ne. Začalo to dřív než včera.
Střízlivá jsem viděla ve snech pamětihodnosti, detaily nočních klubů,
místa, kde jsem nikdy nebyla, a potom jsem ty detaily viděla ve skutečnosti.
Vím, že se té dívce stalo něco zlého.
Mám totiž vidiny.
Vidiny z minulosti.
Co jsem se nastěhovala do Londýna, vidím Sandie. Tu zavražděnou dívku.
Jste tu teprve krátce?
-Pár týdnů. -Londýn umí být náročný.
-Třeba by pomohlo si s někým promluvit? -Prosím vás, poslouchejte mě!
Nemáte v rodině dědičnou schizofrenii nebo nějaké duševní poruchy?
Vím, kdo je vrah.
Je to její přítel, její pasák, Jack. Viděla jsem ho v současnosti.
Jeden muž, kterého jsem viděla v Soho, mě pronásleduje.
Poprvé jsem ho viděla před klubem s modelkami, a to si mě skoro nevšiml.
Ale najednou si mě všiml, když jsem si nechala udělat vlasy...
jako Sandie, ta zavražděná.
Tenhle účes?
Jde o to, že jsem viděla Jacka, toho vraha, jako starého muže, kolem Soho.
Můžete to „kolem Soho“ upřesnit?
Chodí pít k Tukanovi.
Víme všechno, co potřebujeme.
...vrah že prý chodí pít k Tukanovi.
Podezřelý jsem tedy jen já, ty a zbytek Soho.
Sedím tam a říkám si: „Co je to za kecy, zlato?“
Slečno Turnerová. Slečno, neodcházejte. Chci, abyste tu ještě zůstala.
Jak vás mám přesvědčit, že nejsem blázen?
Nemyslím si, že jste. Jen potřebujete pomoc s aklimatizací. Podpůrný systém.
Udělala jste správnou věc. Věřte mi to, ano?
Na vraždu Sandie se podívám. Mám na vás kontakt. Když něco zjistím, ozvu se.
-Děkuju. -I když v podobných případech...
zvlášť takhle starých, je to těžké, když nevíte nic konkrétního...
ani příjmení.
Potřebuju vyhledat zavražděné ženy a pohřešované z centrálního Londýna...
v letech 1960 až 1969.
Nestudujete módu?
Ano, to je výzkum.
Děláte nějaké cool módní focení ve stylu dějišť děsivých vražd?
Jo. Jo. To je přesně ono.
-Masakr. -To jo.
„Pobodaná barmanka z Camdenu zemřela“
„Policistka zastřelena poblíž Scrubs“
„Boxer před soudem za vraždu servírky“
-Ellie, mám tvoje... -Ježíši, Johne!
Proč tak šeptáš?
Jsme v knihovně.
Jasně.
Mám tvoje věci. Utekla jsi...
Nechalas tam tašku.
Jsou tu všichni. Drtí se na zkoušku.
Ohledně té včerejší noci.
-Jestli jsem udělal něco špatně... -Neudělal. Promiň. Není to tvoje vina.
Tak...
O co jde, El?
Budeš si myslet, že jsem blázen.
Povídej.
Včera v noci jsem něco viděla...
v ložnici, z minulosti.
Co jsi viděla?
Ubodanou dívku.
V mém pokoji bydlela jedna dívka, Sandie.
Ten, kdo ji zabil, tu pořád je.
Hledám zavražděné ženy a pohřešované ze šedesátých let,
abych zjistila, jak se jmenuje.
Jestli to nezjistím, zešílím z toho.
Možná jsem už zešílela.
-Klidně můžeš začít zdrhat. -Hele...
Moje tetička věří na různý divný kraviny.
Pověz mi, čím ti můžu pomoct.
Tak můžeš začít s krabicemi z dalšího roku. 1966.
Sakra. Tohle je jenom za rok?
Londýn je zlý místo.
Knihovna bude zavírat za 15 minut.
„Od večírku v Mayfairu je nezvěstný...“
„Učitel zmizel po noci v Soho“
„Továrník již dva týdny pohřešován“
„Babička“
To byla rychlost.
Seru na to!
-Viděla jsi to? -Vždyť ji mohla zabít, kurva.
To je dobrý.
-To je dobrý. -To není kurva dobrý. Tobě snad mrdlo!
-Ochranka! -Zůstaň tady.
Jocasto! Počkej, Jocasto!
Ochranka!
-Stůj! To byla náhoda. -Náhoda? Děláš si prdel? Ochranka!
Víš, kde mě najdeš.
Hej! Kam si myslíš, že jdeš?
Myslíš, že můžeš jen tak odejít?
Dejte mi pokoj!
Vrať se, ty couro!
Vrať se, děvko!
Mluvím s tebou, Sandie!
Dej mi pokoj!
Jacku.
Jacku!
Kde jsi sakra byla? Už za tebe dole makám hodinu, kurvafix.
Ellie, mazej dolů do sklepa, holka. Máš tam zákazníka.
Tady ji máme.
Víš, že hraje tvá píseň sirén?
Právě jsem ji pustil v jukeboxu a hleďme, zjevíš se ty.
Carol o tebe měla strach. Bála se, že jsi nezvěstná.
Říkal jsem jí, že nikdo jen tak nezmizí.
Pořád jsou někde kolem.
-Já jsem tady. -No právě.
Dám si jeden „letopočet“, zlato.
-Prý jste byl sukničkář. -Byl?
Nebuď drzá. Pořád jsem.
To se nezapomene.
-Znal jste tu hodně holek? -Jestli hodně?
Znal jsem všechny.
Sandie?
Kdo by neznal Sandie.
Má Eloise.
Rád bych ji potěšil.
Rád opatroval.
Jenže ona tu není.
Bojíš se mě?
Ne.
Znal jsem všechny holky. Přijde mi, že jsem se o ně staral.
Ale taky jsem je musel srovnat. Držet je v lati.
Sandie byla něco extra.
Nehodila se k tomu. Přišlo mi, že má na víc.
Ale nakonec se stejně ukáže, že na prkně vypadáte všechny stejně.
Vím, co jste udělal.
Udělal jsem spoustu věcí, Eloise.
Budeš muset být konkrétnější, zlato.
Vím, co jste udělal Sandie.
Opravdu?
Jo, viděla jsem ji.
Vidím ji. Vím, co se stalo.
Ať už se stalo Sandie cokoliv, může si za to sama.
Tohle si nikdo nezaslouží.
Poslouchej...
Já vím, kde bydlíš, Eloise.
Nevím, co jsi viděla nebo slyšela,
ale říkám ti, že Sandie skončila přesně tam, kde být chtěla.
Zvláštní, že o ní mluvíš...
protože hned co jsem se dotrmácel zpátky do tohohle mizernýho Čoudova,
chtěl jsem tu rachotinu vypátrat.
Ale ukázalo se, že ne každý chce být nalezen.
Ale vy jste ji zabil.
-Myslíš, že jsem zabil Sandie? -Já to vím!
Zjistíš, že to Alex zabila Sandie.
-Vraťte se. -Ne, už mám toho vyslýchání dost.
Myslíš, že byla andílek.
Nenech se oklamat.
Nahrávám si to. Tohle vám neprojde!
A co? V tomhle rajonu si dělám, co chci.
-Ví to policie! Řekla jsem jim to! -To je mi úplně u prdele!
Počkejte!
Až uvidíš Alex, ať už je v jakýmkoli peklíčku, vzkaž jí, že pozdravuju.
Proboha živýho.
Ježíši.
-Co se stalo? -Najednou se zastavil uprostřed ulice.
Lindsey, ty parchante nebohá.
Zavolej sanitku, brouku. Hned!
A řekni jim, že býval policajt. Oni si pak pospíší.
Jasně. Dobře.
Lindsey?
-On je policajt? -Jo, dělal na mravnostním.
Dlouhý léta patroloval v Soho. Pracoval ve vykřičený čtvrti. A jak teď dopadl.
On se nejmenuje Jack?
Jack?
Ne, zlato. To je Lindsey.
Vypadá dost zle.
Mám pocit, že budete asi polda. Mám pocit, že budete asi polda.
Fakticky? Fakticky?
Zdrhej, dokud můžeš, holka. Zdrhej, dokud můžeš, holka.
-Ellie? -Zdrhej, dokud můžeš, holka...
-Ellie! -Zdrhej, dokud můžeš, holka.
Zklamala jsem tě. Zklamala jsem mámu.
Nikoho jsi nezklamala. Ani bys nemohla.
Dobře.
Ellie, nevím, co se stalo, ale nevadí, jestli se vrátíš domů.
Nikoho jsi nezklamala.
-Hned ráno pro tebe přijedu. -Nemůžu tu zůstat další noc, babi.
-Nechám se někým odvézt hned. -Ellie?
-Haló?
Haló?
-Mám někoho, kdo mi pomůže. -El? -Zavolám ti.
Eloise?
-Ellie? -Johne! Johne!
Ellie.
Díkybohu.
-Viděl jsem majáčky a říkal si... -Musím odtud pryč.
Odvedu tě k tobě.
Ne, chci domů. K sobě domů. Potřebuju vypadnout z Londýna.
-Pomůžeš mi na nádraží? -Na vlak zapomeň. Odvezu tě.
Ty máš auto?
Jak jinak bych se dostal ze severního do jižního Londýna?
Dobře, půjdu tam, vezmu si věci a už ten zasranej pokoj nikdy neuvidím.
-Mám ti jít pomoct? -Radši ne.
Paní Collinsová by tě asi zabila.
Možná mi vrátí část zálohy, když ji poprosím.
Kurva!
Když se za čtvrt hodiny nevrátím, přijď mě zkontrolovat.
Dobře.
Paní Collinsová, to jsem já, Ellie.
Už jdu, drahoušku.
Tváříš se, jako bys byla vyděšená.
Potřebuju pomoc.
Jsi tu sama?
-Jo. -Postavím na čaj. Pojď dál.
Když jsem slyšela, co pouštíš nahoře, vytáhla jsem svoje staré desky.
Omylem jsem vzala dopis pro tebe. Je tamhle v té kupce.
Za ty cigarety mě neodsuzuj. Po tom včerejším pozdvižení jsem zase začala.
-Promiňte. -Za to nemůžeš.
Pořád hrozilo, že s tím zase začnu. Tak...
Jak ti můžu pomoct?
Paní Collinsová, vážně mě to moc mrzí.
Nechtěla jsem se takhle zachovat, ale dnes večer odcházím.
-Vážně? -Není mi tu moc dobře a...
Musím se nutně vrátit domů. Slibuju, že vám to zrcadlo zaplatím.
-Potřebuju část ze zálohy. -Zpomal.
-Nechci žadonit. Tohle je katastrofa. -Zpomal.
Napij se čaje.
Šla jsi na policii, viď?
Kvůli pokoji nahoře, že?
Jo.
Přišla sem milá policistka
a vyptávala se na tebe.
Jak prospíváš.
Prý je to kontrolní návštěva.
Polekalo mě to.
Říkala jsi, že tam zemřela dívka.
Promiňte.
Je to zvláštní, protože...
Trochu pravdy v tom je.
Nenapadlo mě to, dokud jsi o tom nezačala,
ale dalo by se říct, že tam zemřela dívka.
Mé mladé já...
co přišlo do tohohle velkého města.
Sandie.
Měla jsem naděje a sny jako ty.
Chtěla jsem být zpěvačka. Chtěla jsem vystupovat.
Hrát.
Děvka je vlastně tak trochu herečka.
Musíš předstírat, že jsi někdo jiný.
Někdo, kdo není ty.
-Předstírala jsem, že jsem někde jinde. -Už jsi to propásla. -Že se to neděje mně.
Snažit se zapomenout na...
všechny ty muže.
Jejich tváře.
Vymazala jsem je.
Musela jsem.
Dělat, jako že neexistují.
Takže ano, dá se říct, že Sandie v tom pokoji zemřela.
Zemřela v tom pokoji stokrát.
A jednou v noci...
muž, který mě tam dostal...
muž, který mě nechal makat...
muž, který mi ukradl sen...
No...
Vrazila jsem do něj nůž.
Stokrát.
A víš co, Ellie? Můžu ti říkat Ellie, viď?
Jo.
Byl to dobrý pocit, Ellie.
Všichni ti parchanti, co si na mě zazvonili,
plížili se po mých schodech, ti mě poslali do pekla, takže...
jsem jim to oplatila.
V novinách jim říkají „nezvěstní“.
Mně přijde, že byli ztraceni už dávno.
Proto ani neví, kde jsou.
Řekla bych, že nevěděli, co jsou zač.
Prokázala jsem službu všem.
Už jsem se nechtěla nechat zneužívat.
Odmítla se nechat tímhle městem zlomit.
-To mě moc mrzí. -Proč?
Ty za to nemůžeš.
Chci říct, že vám rozumím. Vím, čím jste si prošla.
Vážně to víš?
Nechtěla jsem vám způsobit problémy na policii.
O nic nejde.
Mají tě za blázna.
A nikomu jinému to stejně nepovíš.
Ne, nepovím. Jasně že ne. To nikdy.
Ne.
Chci říct, že vím, že to nikomu jinému stejně nepovíš.
Neboj se. Neubodám tě jako ostatní.
To bych ti přece neudělala.
Hezky usneš.
Všichni si budou myslet, že sis to hodila, protože, víš co...
Stejně si mysleli, že to uděláš.
Mají o tebe velké obavy.
Miláčci.
Takže...
udělej si hezky pohodlí.
A...
můžeš si zdřímnout při poslechu té své pěkné muziky.
Dneska už žádné rozrušování.
Jen ty, jo? Lhářko mrňavá!
Ne.
Už jdu, drahoušku!
Copak je?
Přišel jsem za Ellie.
Je nahoře. Pojď dál.
Uteč!
Nedělej takový kravál!
To by vzbudilo i mrtvýho, sakra!
-Dámy a pánové... -Ellie!
Potlesk pro... slečnu...
Sandie Collinsovou.
Jsi můj svět. Jsi v každém mém...
nadechnutí.
Jsi můj svět. Jsi každým mým...
pohybem.
Nech ji být!
Jiné oči...
hvězdy vysoko na obloze vidí.
Dost!
Ale mně přijde, že září...
Hoří!
Tak jako se stromy vzpínají ke slunci na nebesích...
tak se mé paže vzpínají k tobě...
pro lásku.
Ruka tvá...
odpočívá v mé.
Cítím tu sílu.
Je božská.
Jsi můj svět. Jsi moje noc i den.
Dostanu tě!
Eloise!
Eloise?
Pusť mě dovnitř!
Pomoc.
Pomoc!
Eloise?
Jdu dovnitř.
Zabij ji.
Zachraň nás.
Zabij ji!
Ne!
Budu s tebou až do konce, Sandie.
Sama jsi to chtěla!
Říkalas, že víc než co jiného!
Nechtěla...
Nic takového jsem nechtěla.
Já vím.
Viděla jsem.
Zasloužili si to.
Já vím.
Nepůjdu do vězení.
Jsem ve vězení celý život.
Prosím.
Tohle dělat nemusíš, Sandie.
Můžeš žít.
Prosím, žij.
Už to nech být!
-Zmiz! -Ne.
Mě zachránit nemůžeš.
Zachraň sebe!
Zachraň kluka.
Běž!
Johne, vstávej!
Centrum.
A nyní kolekce, která vrátí čas do swingujících šedesátých let,
studentky prvního ročníku Eloise Turnerové.
Centrum.
Všechno bude skvělé, když budeš v centru.
Neexistuje lepší místo. Centrum.
Všechno tu na tebe čeká.
Ještě jednou, Eloise Turnerová.
Já věděla, že to dokážeš.
-Jsi hvězda, Ellie. -Děkuju.
To bylo úžasný. Jsi fakt statečná.
-Moc statečná. -Děkuju.
Někde tady bude. Tamhle.
Tady je. Moje slavná návrhářka.
-To bylo skvělý, El. -To tedy. To vážně bylo.
Jsi ohromná.
Díky.
Jsem moc ráda, že jsem u toho byla.
Taky jsem ráda, že u toho jsem.
Sice to ode mě slyšet nepotřebuješ, ale tvoje máma by na tebe byla hrdá.
Vím, že je.
Snesla ses mi do života
jako déšť na vyprahlou poušť.
Jeden úsměv a byl jsem znovuzrozený.
Věděl jsem, že ještě není pozdě.
Našel jsem sílu, abych šel přímo.
Měl jsem lásku a zahodil jsem ji.
Proč mě svedli na scestí?
Neboť poslední noc v Soho dal jsem životu sbohem.
Nepověděl jsem ti některé věci, co jsem udělal a moc se za ně stydím.
Myslel jsem si, že jsem udělal tlustou čáru za pošetilou minulostí.
Dokážu to a začnu znova.
Z celého srdce jsem se snažil.
Své sny jsem rozlomil napůl.
Nejsem tě hoden.
Neboť poslední noc v Soho dal jsem životu sbohem.
Čau, mladej, dlouho ses tu neukázal osobně.
Pořídil sis pěknou babu, žiješ stylově.
Hlavně si, hochu, nevyskakuj, pokud se chceš vyhnout trablům.
Mám pro tebe prácičku. Tu musíš udělat, chlapečku.
Takhle jsem poslední noc v Soho dal životu sbohem.
Neplač, drahá, až mě povedou tam, kde mi už žádná láska nepomůže.
Nezůstávej tu, aby ses dívala, jak odcházím.
Jen zapomeň, že bývaly časy,
kdy jsi byla pyšná, že mi patříš.
Lásku jsem měl přímo na dlani.
Jak bych tomu mohl nerozumět?
Neboť poslední noc v Soho dal jsem životu sbohem.
„Památce Margaret Nolanové“
České titulky Jiří Šteffl
Dramaturgie titulků Anna Kareninová
Titulky vyrobil FILMPRINT DIGITAL