БЕРИНГОВЕ МОРЕ
29 ЛЮТОГО, 12:01, КАМЧАТСЬКИЙ ЧАСОВИЙ ПОЯС
Звіт про місію.
Субмарина Російської Федерації К599 «Севастополь».
Операція: «Подкова».
День 74.
Оборонні системи активного навчання, які ми тестуємо...
...і далі працюють бездоганно.
Можна навіть сказати...
...дивовижно.
Ми пливемо під арктичною льодовиковою шапкою за координатами,
через п'ять днів будемо вдома.
Під час подорожі у 25 000 морських миль
«Севастополь» навмисне підпливав до кожного військового флоту в світі
і ніхто нас не виявив.
Стелс-технологія «Подкова» перевершила усі очікування.
Зараз ми – останнє слово техніки
у мистецтві війни.
Найгрізніша машина для вбивств,
яку створило людство.
І нас неможливо знайти.
Капітане, у нас підводний об'єкт типу «Семьон-83»,
за показниками це субмарина класу «Вірджинія»
Курс 130°, рухається вперед.
Командире вахти, на бойові пости.
Вахтовий офіцере, статус корабля?
Глибина корабля 50 метрів. Дно 72 метри.
Відстань до льодового покрову 21 метр.
-Відстань до глибин? -Два кілометри.
Алеутська западина за шість хвилин.
Вирівнювальний маневр. Стерно на 15 градусів ліворуч.
Тримати курс 100°.
Занурюємося на 30 метрів.
-Керування в капітана. -Слухаюсь.
Виходимо на курс 100°.
Тримаємо курс 100°.
Офіцер з озброєнь, відстань?
За розрахунками на ураження відстань 15 000 метрів.
Цього не може бути. Сигнали настільки чіткі?
Він мусить бути ближче.
Капітане, розрахунки на ураження щойно змінилися на 10 000 метрів.
Така швидкість неможлива.
Усі розрахунки співпадають. Відстань точна.
Штурвал, стерно праворуч на курс 270°.
Курс 270°, прийняв.
Ми просто відійдемо та попливемо на глибину.
Курс об'єкта 160°.
Зміна пеленгу нуль?
Він там, знову повертає разом із нами.
Він нас бачить.
Неможливо. Ми невидимі.
Офіцере, проведіть діагностику сонара та управління запуском. Щось не так.
Сер, він заливає торпедні апарати!
Торпедна, зарядити усі торпеди.
Слухаюсь.
-Перевірка, чисто! -Попереду чисто.
-Позаду чисто! Зарядити торпеду! -Заряджаю!
Торпеди заряджені.
Він відкрив зовнішні шлюзи!
Від першого по четвертий апарат, відкрити шлюзи.
Підготувати до ведення вогню другий апарат.
Так, капітане. Готуємо другий апарат до вогню.
Капітане, він нас провокує.
Він хоче мати привід вибити нас із води.
Ворожа торпеда у воді, курс 200°. 1000 метрів, прискорюється.
Штурвал, стерно ліворуч, повна бокова кавітація.
Стерно повністю ліворуч. Проводжу повну бокову кавітацію.
-Розпочати контрзаходи. -Контрзаходи.
-Другий апарат, вогонь. -Другий апарат, вогонь.
Торпеда пішла. Повністю заряджена.
Ворожа торпеда прямує на нас, відстань 800 метрів.
Пробив наші контрзаходи.
-Штурвал, стерно праворуч. -Слухаюсь!
Шістсот метрів.
Боцмане, приготуватися скинути баластні баки.
Чотириста метрів.
Вахто, аварійний сигнал.
Двісті метрів.
Усім приготуватися до удару.
Удар ворожої торпеди за...
п'ять... чотири...
три... два...
один.
Удар!
-Що щойно сталося? -Її немає.
-Не влучила? -Ні.
Зникла, ніби й не було.
Сонар, де вороже судно?
Курс 330°, 4 000 метрів від правого борту.
Наша торпеда іде за курсом.
Удар по ворожій субмарині за...
три... два... один.
Де був удар?
Капітане, ворожа субмарина зникла.
Її немає, сер.
Не розумію.
Її там і не було.
Ми гналися за фантомом.
Вона там була. Прилади не брешуть.
Сьогодні збрехали.
-Озброєння, вимкніть нашу торпеду. -Так, капітане.
Вимикаємо торпеду.
Покинути бойові пости.
Ось для чого потрібні випробування.
У системі є баґ.
Привид у механізмі.
-Час повертатися додому. -Капітане!
Наша торпеда не реагує. Рухається прямо на нас!
-Наша торпеда йде на нас, 400 метрів. -Боже мій.
Команда наведення. Вимкніть нашу зброю!
Торпеда наближається. Відстань 200 метрів.
Скинути усі баластні баки! Ввімкнути аварійний сигн...
АМСТЕРДАМ
Доставка їжі.
Є хтось?
Код.
Спокійно.
Код.
Індія-Зулу-254.
Браво-Еко-11.
Ні, ще ні.
Спершу мусиш поставити контрольне запитання.
О, так, вибачте.
Яка присяга?
Ми живемо та вмираємо у тіні
за тих, хто нам близький,
і за тих, кого ми не знаємо.
Поклади на стіл.
Гей.
Ласкаво прошу до ЗМН.
Ти зробив правильний вибір.
Сер.
Добрий вечір, містере Гант.
Давно не спілкувалися.
Наші життя – це сума наших виборів,
і ми не можемо втекти від минулого.
Тридцять років тому вам запропонували вибір.
Приєднатися до ЗМН або провести решту життя у в'язниці.
З огляду на ваш унікальний талант, ваш уряд пробачив вам.
Але ми ніколи не забудемо.
Як і ви ніколи не забудете ту смерть,
яка привела вас до нас багато років тому.
Це нагадування вам про вашу присягу та вірність нам.
У цій місії ставки вищі, ніж завжди.
Вашу тенденцію діяти на свій розсуд не терпітимуть.
Якщо погодитесь, то будете зобов'язані слухати.
Ваш уряд шукає ключ.
Його призначення, його важливість для нас –
це не ваша справа.
Але вашою справою є те, що тут причетна ваша подруга, Ільза Фауст.
РОЗШУКУЄТЬСЯ 50 000 000 $
Вона вбила нашого кур'єра в Стамбулі.
І ми вважаємо, що у неї є половина ключа, який ми шукаємо.
Невідомо, чому вона вирішила втрутитися в цю справу,
також невідомим є її місце перебування.
Однак певним є те, що ваш уряд призначив нагороду за її голову,
і ці мисливці за головами уже вирушили, щоб дістати її.
Вони ніколи не повертають утікача живим.
І рідко одним цілим.
Ми думаємо, вони прямують до Руб-Ель-Халі в Аравійській пустелі
у пошуках вашої подруги.
Знайдіть мисливців за головами, і, можливо, знайдете і її.
Ваша місія, якщо ви на неї погодитеся,
полягає у тому, щоб дістати ключ та доставити його нам.
Що станеться з Ільзою після цього – це ваша справа.
Як завжди, якщо когось із вашої команди вб'ють або спіймають,
секретаріат заперечуватиме, що знає про ваші дії.
Це повідомлення самознищиться за п'ять секунд.
Успіхів, Ітане.
АРАВІЙСЬКА ПУСТЕЛЯ ДЕСЬ БІЛЯ КОРДОНУ ЄМЕНУ
Давай.
Ітан.
То з чим ми маємо справу?
Ця «сутність» має ряд особистостей, то поводиться, як комп'ютерний вірус...
БРИФІНГ РОЗВІДКИ ВАШИНГТОН
...іноді як хробак, іноді як ботнет.
Спотворює усю цифрову інформацію, з якою вступає в контакт.
Після інфікування
жодна записана, збережена або передана цифрова інформація не є надійною.
Спершу сутність здебільшого займалася новинами та соцмережами,
що нас не турбувало, бо часто співпадало з нашими намірами.
Однак пів року тому
вона зламала систему розвідувального управління Саудівської Аравії.
І асимілювала їх таємний ШІ активного навчання
перед тим, як зникнути у хмарі.
Наступні атаки збільшилися у десять тисяч разів за ніч
і поширилися експоненційно.
Це вказує на те, що Сутність із того часу стала
розумною.
Ви стверджуєте, воно мислить самостійно?
Лише за останні три тижні
вона отримала доступ до нашого супутникового зв'язку, Федрезерву,
фондового ринку та енергетичної системи.
ФАУ, НАСА та усіх наших військ.
Така ситуація не лише у нас. Вона проникла у центробанки світу та Європи.
Отримала доступ до оборонних, фінансових та інфраструктурних систем
Росії, Індії, Ізраїлю, Австралазії та усієї Європи.
І що саме вона зробила усім цим системам?
Нічого.
Нічого?
Зайшла та пішла,
залишила сліди, щоб їх можна було легко помітити,
і надіслала чіткий сигнал.
«Я повернуся».
Якою б не була її кінцева мета, ми безсилі проти неї.
Тепер вона спрямувала усю свою енергію на одну мету.
Розвідувальні мережі світу.
На саму правду, як ми її розуміємо.
Розвідувальна спільнота з усіх сил намагається зберегти фізичні примірники
реальних фактів,
перед тим, як наші найбезпечніші центри даних зламають та спотворять.
А це лише питання часу.
Сутність точно знатиме,
як підірвати усі наші переваги та використати наші слабкості.
Як зробити ворогів з наших союзників
та агресорів з ворогів.
Чому не ізолювати розвідувальні сервери?
Цілком відрізати їх від зовнішнього світу?
Ми це вже зробили.
Але сервери обслуговують люди.
А люди – найслабша ланка у будь-якому ланцюгу безпеки,
особливо коли ми маємо справу з безбожним, аморальним ворогом.
Ворогом, який терпляче слухає, читає, спостерігає.
Збирає наші найпотаємніші особисті таємниці багато років.
Здатний зваблювати, шантажувати, підкупити або стати ким захоче.
І маніпулювати нами через нашу повну залежність
від ретельно створеної цифрової реальності.
Ворог, який є всюди
і ніде,
не має центру.
Значить, ви стверджуєте,
що найкрутіший розвідувальний і тактичний апарат на планеті
не здатен убити цю штуку?
Не потрібно її вбивати, сер.
Її потрібно контролювати.
І як ми це зробимо, містере Кіттрідж?
Агенти ЦРУ в Кремлі повідомили нам,
що росіяни зосередили більшість своїх розвідувальних дій
на тому, щоб дістати дві половинки хрестоподібного ключа.
-І що ж він відкриває? -Ми не впевнені.
Але, здається, росіяни переконані, що він якось
може деактивувати нашу таємничу Сутність.
Хоча, в ідеалі,
вони сподіваються контролювати її, підкорити її.
Ти віриш у це, Кіттрідж?
Важливо, що в це вірить решта світу.
Японія, Індія, Німеччина та Британія вірять у це.
Однак ніхто,
навіть наші найближчі союзники,
навіть словом нам про це обмовилися.
А отже, почалися глобальні перегони,
щоб здобути дві половинки ключа.
Кожна країна сама за себе, не щоб убити цю штуку, сер,
а щоб зробити з неї зброю.
І таким чином встановити нову незаперечну форму
глобального домінування.
Як нам знайти цей ключ?
Ну, нам відомо, що покупець проходитиме через Близький Схід
десь у наступні 72 години.
Ми вважаємо, що у нього вже є одна половина ключа.
Ви вважаєте.
Наразі ми не певні, що це не підробка.
Як можна її перевірити?
Єдине, що може автентифікувати одну справжню половину ключа –
це друга справжня половина ключа... її істинна половинка.
Ми вважаємо, що це такий собі запобіжник.
Де знайти цю половинку?
Ну, ми вважаємо, що інша справжня половина ключа
була в руках цієї жінки.
Хто вона така?
Ільза Фауст.
Колишня британська розвідниця.
-Де вона зараз? -Мертва, сер.
Її... вибачте...
вбили найманці, які хотіли отримати нагороду за її голову.
А хто призначив нагороду?
Зважаючи на її послужний список, це міг бути будь-хто.
Тобто, будь-хто може мати її половину ключа?
Ну, не зовсім будь-хто.
Я відправив свою людину на її пошуки.
Єдиного, кому вона б довірила свою половину ключа.
Він його дістав, Кіттрідже?
Ну, наразі я цього не знаю, сер. Він не виходить на зв'язок.
Не виходить?
Хто це в біса такий?
Це засекречено.
Та я Директор національної розвідки.
Що ж це таке, що мені не можна знати?
ЗМН.
-Містере Кіттрідж? -Що це означає?
Ні, не те, що ви подумали.
-Містере Кіттрідж. -Я маю на увазі наш ЗМН.
Що це означає?
Загін «Місія неможлива».
-Ви серйозно? -Боюся, що так.
І чим саме вони займаються?
Тим, що вказано у назві. Тим, що ми не можемо зробити.
А хто ними керує?
Вони не підкоряються наказам у традиційному сенсі. Ми, скажімо так...
даємо доручення.
Даєте доручення.
Містере Кіттрідж, сер.
ЗМН працює за межами спільноти і доповідає безпосередньо президенту.
Якщо я правильно розумію,
коли є місія, з якою ніхто з вас не впорається,
ви просто даєте доручення безіменному чоловіку
і сподіваєтеся, що він виконає роботу.
Так?
Якщо він дасть на це згоду.
Який це підрозділ має право вибору, які накази приймати?
ЗМН створили спеціально,
щоб убезпечитися від небажаних наслідків.
Якщо вони не можуть забезпечити результат місії,
то мають право відмовитися.
Розумію.
Ви засмучені.
Я не засмучений, Кіттрідже.
Ви хотіли, щоб я слухав.
Ось я і слухаю.
Добре.
Я призначив нагороду за голову Ільзи.
Також я сказав вам, як її знайти.
Не я просив її красти ключ. Вона це зробила зі своїх міркувань.
Але така ваша схема, так?
Ви витягуєте її з неприємностей, а вона завжди знаходить шлях назад.
Стривай! Ільзо.
Ільзо, стривай! Це я!
Це я.
Усе гаразд.
Послухай мене! Ти мертва! Залишайся мертвою!
Ітане, зачекай!
Я не буду просити у вас вибачення, Ганте.
Моя робота – використовувати вас.
А ваша – бути корисними.
Ви виконали свою місію чи ні?
Де б не була друга половина,
що б не відкривав цілий ключ,
я знайду його.
А тоді що?
Нікому не можна довіряти контроль над Сутністю.
Я маю намір убити її.
Ітане,
наступна світова війна не буде холодною.
Це буде гаряча, балістична війна за екосистему,
яка невпинно зникає.
Це буде війна за рештки енергії, яка зникає,
питну воду, повітря, яким можна дихати.
Той, хто контролює Сутність, контролює правду.
Поняття добра і зла
можна чітко для всіх визначити на наступні століття.
Ви себе взагалі чуєте?
Ваші дні боротьби за так зване вище благо
закінчилися.
Вам потрібно обрати сторону.
Я на тій же стороні, на якій був завжди.
Геть з мого шляху.
Я не можу.
Ми вас вистежимо. Світ вас вистежить.
І так чи інакше, ця ваша місія
дорого вам коштуватиме.
Якщо я не відповім, до нас незабаром прийдуть.
Алло.
Директора Денлінґера, будь ласка.
Директор не може зараз розмовляти. Чим я можу вам допомогти?
-Із ким я розмовляю? -Директор ЦРУ, Юджин Кіттрідж.
-Кодове слово? -«Нотабас», малі букви, одним словом.
-Сер, у нас тут ситуація. -Та що ви не кажете.
Вашого ад'ютанта знайшли непритомним у будинку десять хвилин тому.
Здається, йому дали наркотики.
Розумію.
Не думаю, що розумієте.
Згідно з відділом безпеки, він увійшов у приміщення 15 хвилин тому.
Розумію, дякую.
Ви можете вільно говорити?
-Ні, дякую. -Охорона уже іде.
Якщо ви в небезпеці, покладіть слухавку, доки я дорахую до п'яти.
Один, два...
То як ви плануєте вибратися звідси?
Звичайно.
МІСІЯ НЕМОЖЛИВА РОЗПЛАТА. ЧАСТИНА ПЕРША
АВІАБАЗА АЛЬ-ДАРФА ОБ'ЄДНАНІ АРАБСЬКІ ЕМІРАТИ
Увага.
Американський агент, у якого зуб на нашу країну,
зник і діє неадекватно.
Його наміри становлять загрозу національним інтересам,
і його необхідно нейтралізувати за будь-яку ціну.
Те, що в нього знайдуть, надзвичайно важливе,
і його слід зберегти неушкодженим.
Самого агента можна позбутися.
Його не слід недооцінювати.
Майстер проникнення, обману, саботажу та психологічної війни.
По суті, пані та панове,
втілення хаосу, здатне читати думки та змінювати вигляд.
Тому задля вашої безпеки та безпеки тих, хто поруч,
не вважайте його безпечним,
хіба що ви забили йому дерев'яний кіл у відкрите серце.
Це не навчальна операція.
Свідомий, здатний до навчання
цифровий паразит, який харчується правдою,
заразив увесь кіберпростір.
Ну, це рано чи пізно мало статися.
І дві половини цього ключа
можуть дати засіб контролю над цією Сутністю.
Тобто, кожен уряд на планеті з радістю вб'є нас, щоб отримати ключ.
У тому числі наш.
Точно.
Що ставить перед нами несанкціоновану місію,
яка вийшла з-під контролю, ще й не почавшись.
Тобто, навіть ця розмова – це вже державна зрада.
Або, як ми це називаємо, понеділок.
То яка ситуація?
Покупець летить рейсом 746 з Амстердаму і має 30-хвилинну пересадку.
У цей час він сподівається придбати цю половину ключа.
Можна раціонально припустити, що він матиме
іншу половину ключа при собі.
Бо це єдиний спосіб перевірити справжність нашої половини.
То як ми ідентифікуємо покупця?
Цей лічильник Гейгера
визначить радіоактивний слід матеріалу
на ключі покупця.
Ці окуляри з функцією доповненої реальності
приведуть нас до нього.
Дуже розумно.
Тобто, ідентифікуєш покупця, вивертаєш кишені, і як цукерку в дитини забрати.
-Ні. -Ні, звісно ні.
Цілий ключ не має цінності, якщо ми не знаємо, що він відмикає.
Тому ти продаси покупцеві нашу половину ключа.
Поки ми з'ясовуватимемо, куди він робить пересадку,
і купимо тобі квиток на той літак.
Щоб ти міг простежити, куди іде ключ.
Що, як ти сподіваєшся, приведе тебе до того, хто знає, що він відмикає.
Саме так.
Знайти цілий ключ –
це тільки початок.
Доля світу залежить від того, чи довідаємось ми, що він відмикає.
Цей хлопець – ви його знаєте?
Особисто ні.
Але це особисте.
Дякую.
-А це що таке? -Що?
Попередження безпеки. Підозріла валіза на рейс до Венеції.
Ні, уже немає. Напевне, хибна тривога.
Нагляд, це Стрілець. Де він?
Стрілець, це Нагляд. Бачу його.
Термінал Б, вихід 15, у південному напрямку.
-Я можу. -Ні, не можеш.
Ітане, поясниш нашому другові, Мережевому Рейнджеру,
що я так само добре можу писати код, як і він?
Без коментарів.
Ти вважаєш, що цей комп'ютерний псих
сам вигадає спосіб убити Сутність,
поки я триматиму йому паяльник?
-Можливо. -Однозначно.
Геть з дороги!
Скажи, де він.
-Де він? -Синій костюм. Перед тобою.
-Це не він. -Це він.
-Кажу тобі, це не він. -А я кажу тобі,
розпізнавання обличчя показало...
Як ти це зробив?
Ніхто не в безпеці від комп'ютерного психа.
-Бачу його. - Де він?
Термінал Е, вихід 5.
Чорт, та це на іншій стороні аеропорту.
Ітане, вони прямують до Терміналу Е. Ця сторона аеропорту вся твоя.
-Дякую, Лютере. Бачу покупця. -Бачу його.
Покупець – Отто фон Борк. Громадянин Швейцарії.
Він має пересісти на рейс 1031 до Венеції, який вилітає за 30 хвилин.
Бенджі, посади мене на цей рейс.
Так, рейс 1031 до Венеції. Хвилину.
Ітане, що щойно сталося?
-На нього хтось налетів. -Налетів? Тобто?
Та жінка почистила йому кишені. Познач її. Скажи, хто вона.
1031 ВЕНЕЦІЯ
Лютере, вимкни зв'язок.
-Що? -Валіза, яка мала бути на рейсі 1031.
Яка валіза?
Було повідомлення про підозрілу валізу.
-І що? -Вона мала бути на рейсі 1031.
У Венецію. Це літак покупця. Це літак Ітана.
Лютере, ти мене чуєш? Хто вона?
А якщо це не була хибна тривога?
Якщо хтось хоче пронести бомбу на літак?
А якщо це те, що Сутність хоче, щоб ми думали, щоб не пустити Ітана на літак?
-Лютере, що відбувається? -Попередити його?
-Ні. -Хлопці? Ви мене чуєте?
Знайди ту валізу. Я скерую тебе. Іди.
Лютере, скажи мені, щось не так?
Ні, нема чим перейматися. Усе під контролем.
Знайшов.
Інформація про неї... готова.
Крадіжка – ШАХРАЙСТВО – Вимагання – Грабунок
Ким би вона не була, вона не шпигунка.
Вона злодійка.
Куди мені іти, Лютере?
Бенджі, одразу зліва є двері.
Відмикаю їх.
ПІД ОХОРОНОЮ
Та валіза, яку ти шукаєш, на доріжці 01833,
прямує до північно-західного кінця будівлі.
Прийняв!
Привіт.
О, ясно.
Ви мене з кимось сплутали.
Мені нецікаво.
Дайте мені шанс.
Я закричу.
Прошу, кричіть.
Що вам потрібно?
Цей ключ.
Той, який ви вийняли з кишені того чоловіка.
Він нічого не вартий
без цього ключа.
Але разом вони вартують
чотири мільйони криптовалютою,
які у того чоловіка були на USB.
Ну, мені про це нічого не відомо.
То чому цей USB був у вас у кишені?
Хто ви?
Ви працюєте з кимось?
Ніколи. Я працюю тільки сама.
Сьогодні у вас був напарник.
Мені потрібно, щоб чоловік,
у якого ви це вкрали, завершив покупку і покинув аеропорт з обома,
і не здогадувався, що сталося,
коли сяде на свій рейс за...
- За сім хвилин. -За сім хвилин.
Ми обоє знаємо, що ви чудово чистите кишені.
Подивімося, як ви їх наповнюєте.
Ви хочете, щоб я поклала його назад.
Я знаю, ви це зробите.
Ви ж злодійка. Вам потрібні гроші.
І я вам їх дам.
Ваш вибір. Ви в грі, або виходите.
Гаразд.
Які наші дії?
Я сподіваюся, ти знаєш, що робиш.
Після вас.
О, мені цього не потрібно.
Не палю.
Залиште. На згадку про мене.
Ітане, сплав з того ключа, що вона взяла в покупця, не співпадає.
-Підробка. -Нічого іншого і не очікував.
Але це не змінює нашої мети. Покупець має піти з обома ключами.
Лютере, відповідай! Куди іти?
Бенджі, вниз по сходах попереду,
валіза має бути прямо там.
Добре, я там.
Це він.
Прямо перед вами.
Вибачте. Ми вас сплутали.
Гант водить нас за ніс.
Так, усі! Поділилися на пари, шукаємо усюди.
Ітане, наші американські друзі мудрішають.
Розбилися і прочісують аеропорт.
Будь пильний.
Як мені звертатися до вас?
Як на рахунок Ґрейс? А мені до вас?
Послухайте, Ґрейс,
ми не єдина зацікавлена сторона.
Якщо я скажу бігти, біжіть.
Бігти?
Стає цікаво.
Бенджі, дістав валізу?
Знайшов!
Усередині якийсь циліндричний прилад. Я його вийму.
Як справи, Лютере?
Ітане, покупець у зоні очікування над тобою.
Нагорі ескалатора.
Усі агенти ідуть у твоєму напрямі.
У твоїй локації от-от аж кишітиме ними.
Що б це не було, я його щойно активував.
Здається, у нас п'ять хвилин.
-А ще, здається, воно ядерне. -Велике?
Вистачить на цілий аеропорт.
-Можеш знешкодити? -У мене нема інструментів!
-То знайди. -Де тут знайти...
Тепер треба бігти?
Ще ні.
Бенджі, як справи з бомбою?
Давай, давай.
Є! Відкрив!
Це циліндричний шифр. Тут вісім коліщат.
По 14 букв на кожному.
Півтора мільярда можливих комбінацій.
Приблизно.
О боже.
Що там ще?
Коліщата... На них повідомлення.
ТИ ДАНН.
Ще все попереду.
Ні, Лютере, ДАНН.
Д-А-Н-Н.
Моє прізвище.
Воно знає, хто я.
Зачекай, на дисплеї є повідомлення.
«Говорю без вуст, лечу без крил. Що я?»
Що?
Це загадка. Здається, тут голосова активація.
Воно хоче, щоб я відповів.
«Лечу без...»
Луна!
Так! Так!
Нове повідомлення.
«Ти боїшся смерті?»
-Що це за загадка? - Це не загадка.
Це психометричний тест.
Що більше ти відповідаєш, то більше воно знатиме про тебе.
«Ти боїшся смерті?» Ні!
- Спрацювало? -Я збрехав. Воно знає.
Просто скажи правду. Скажи.
«Ти боїшся смерті?» Так! Хто не боїться?
Добре. «Що завжди наближається, але ніколи не настає?»
Зачекай, я знаю.
Час іде, Лютере.
Я не фахівець із загадок. Що ще сказати?
У нас закінчується час!
Ось він.
О, це надто легко.
Вибач, що турбую тебе, Ітане.
Ти не знаєш, що завжди наближається,
але ніколи не настає?
Що завжди наближається, але ніколи не настає?
Завтра.
Що?
Завжди наближається, але ніколи не настає. Завтра.
-Завтра. -Завтра.
Завтра! Завтра!
Так! Наступне питання.
Дайте мені товар.
-Я спостерігатиму. -Не довіряєте мені?
Лютере, що відбувається?
Нема чим перейматися. Усе під контролем.
Наступне питання.
«Хто або що найважливіше у тебе в житті?»
Скажи.
-Але якщо я... -Немає вибору. Скажи.
Мої друзі.
Скотина.
-Він... -Так.
Віддайте мені гроші та ключ.
«Що збільшується, чим більше ти звідти береш?»
-Діра. -Діра. Чудово!
Уже немає питань, а ще одне коліща.
Як я маю знати відповідь, якщо немає питання?
Твоє фінальне випробування.
У мене 45 секунд!
Що тепер?
Я думаю. Не рухайтеся.
Мене затисли. Треба вибратися. Куди іти?
У нас тут більша проблема.
Цілком можливо, що ніхто звідси не вийде.
Що?
У відділі багажу ядерна бомба.
Те питання було частиною коду, щоб знешкодити її.
Стоп!
Чому ти мені не сказав?
Ти був зайнятий. Не хотіли турбувати.
Послухайте. Через ядерну бомбу мене одразу слід турбувати.
-Скільки часу? -Двадцять секунд.
Двадцять секунд?
Є ще одна загадка. Думаю. П'ятнадцять секунд.
Спокійно. Яка загадка?
Поки я поясню, всі загинемо!
Давай, Бенджі.
Чому завжди опиняємося у таких ситуаціях?
Десять секунд.
Дев'ять... вісім...
сім... шість... п'ять...
УСПІХУ
О боже.
Що?
-Вона порожня. -Тобто, порожня?
Усередині нічого немає.
Вона забрала ключ.
-Який ключ? -Наш ключ. Справжній.
-Що? -Знайди її.
Знайшов. Іде до терміналу Е.
-Ні, не може бути. -Що сталося?
Лютере, Бенджі. Відбій.
-Де ми зустрічаємося? -Ніде.
Ця місія скасована. Вибирайтеся.
Ганте! Стій, де стоїш.
Бачиш його? Де він?
Вибачте!
РИМ
-Відійдіть! -Відійдіть!
Він має бути десь тут.
Чорт забирай.
У нас тут короткохвильовий радіоприймач,
магнітні аудіозаписи, катодно-променеві монітори.
Ніяких нуликів та одиничок.
Все аналогове, офлайн захищена кімната,
закрита від цифрової Сутності.
Звідки ця трансляція?
Шпигунський супутник КОРОНА часів Холодної війни.
Не знав, що ми ще їх використовуємо.
Не використовували.
Віддали Національній метеослужбі 20 років тому.
Це останній робочий.
То він нам допоможе знайти твого безіменного друга з ЗМН?
Ніщо цього не зробить, сер.
Але ми змогли відслідкувати цю жінку.
Її бачили з нашим хлопцем в аеропорту Абу-Дабі.
Хто вона?
Де вона зараз?
Ви тут, тому що поліція Італії отримала анонімне повідомлення,
що жінка, під опис якої ви підпадаєте,
прибуде післяобіднім рейсом з Абу-Дабі.
У цієї жінки будуть численні паспорти.
Оця розшукується за звинуваченням у шахрайстві в Санкт-Петербурзі.
Крадіжка коштовностей в Антверпені. Крадіжка картин в Монако.
Підкуп у Мілані. Вимагання в Мумбаї.
А оце моє улюблене...
опір арешту в Ріо.
Тому мені цікаво,
яка з них – ви?
Ніколи у своєму житті не бачила їх.
Вони були у вашій сумочці.
І ваше фото у кожному.
-Можна подивитися? -Прошу.
Так, дивовижна схожість,
але це не я.
Кажу вам,
я шкільна вчителька з Брайтона. У мене творча відпустка.
У чому ви б не були замішані,
очевидно, що у вас дуже впливові вороги.
Добре.
Прийшов її адвокат.
Мій адвокат?
Магістрате Спецці.
Вибачте, а хто ви?
Інтерпол.
Я тут щодо арешту жінки з Абу-Дабі.
Мені потрібно передивитися всі вилучені в неї особисті речі.
Можна побачити ваші документи?
Де решта?
Запевняю вас, це все.
-Як вас звати? -Вона вилетіла з Абу-Дабі з ключем.
Не було ключа.
Він незвичайний.
Можна помилково подумати, що це кулон.
Ви могли б захотіти повісити щось таке на ланцюжок
на шию Амелії.
Амелії?
Вашої дружини.
Матері вашої чудової доньки Серени.
Ви не з Інтерполу.
Можу бути, якщо захочу.
Можу бути будь-чим, і я знаю все.
Я знаю, що це не вперше, коли ви забираєте собі крадене.
Браслет Картьє.
Із вас зняли підозри, але ми знаємо,
що ви віддали його своїй коханці, Валерії.
Ще 21-го серпня. На її 29-річчя.
Хто ви?
Я мушу вас обшукати,
щоб переконатися.
Ваша секретарка уже не з нами.
Дякую, офіцери.
Прошу.
Можете зачекати за дверима. Дякую.
Ви.
Це ви зробили.
Я подзвонив у поліцію. Я не розповідав їм про ваше барвисте минуле.
Це ви самі.
Ви підклали той ключ іншому пасажиру перед вашим арештом.
Ви обмінялися контактами та домовилися зустрітися.
І зараз хтось там
навіть не підозрює, що він тримає той ключ для вас.
Випадковий кур'єр. Ідеальний спільник.
Я думаю, що це чоловік... середнього віку?
Чоловік, який усе життя чекає, щоб його помітила така жінка, як ви.
Сирота.
Дуже розумна. Винахідлива за своєю природою.
Через дитинство у злиднях вона тягнеться до красивих речей.
Речей, що належать іншим.
Хтось помітив ваш потенціал і допоміг вам відточити навики.
Навики, які здобули вам життя, яке ви хотіли.
Одяг на замовлення, найкращі ресторани, розкішні готелі.
Навики, які дозволяли вам бути на крок попереду закону,
дотепер.
Не звинувачуйте дівчину, яка заробляє на життя нечесною працею.
Ви навіть не знаєте, що ви вкрали. Інакше ви б ніколи це не крали.
Ось що я вам скажу.
Допоможіть мені звідси вибратися, і я приведу вас до ключа.
У мене краща ідея.
Ви мені все розповісте.
І я подумаю, як вам вибратися.
Почнімо з того, хто вас найняв.
І не брешіть мені, бо я знатиму.
Уявлення не маю, хто мене найняв.
Контакт із клієнтом був майже виключно електронний.
-Імейл? -СМС.
-Зашифровані? -Звісно.
-Майже? -Перепрошую?
Ви сказали, що контакт із клієнтом був «майже» виключно електронний.
Був сховок у кафе в Люксембургу.
-Конверт. -Що було в ньому?
Квиток в Абу-Дабі.
І...
ваше фото.
Мені дали інструкцію іти за вами в аеропорту.
Ви мали йти за об'єктом.
Об'єкт мав мати ключ та чотири мільйони криптовалютою.
До речі, та флешка була порожня.
Єдина надія отримати гроші – доставити вам вашу половину ключа.
І вам дали інструкцію доставити його...
У Венецію.
На вечірку в Палац дожів. Завтра. Опівночі.
Ви когось чекаєте?
Ваші друзі з аеропорту. Бачила їх у коридорі кілька хвилин тому.
Могли сказати це скоріше.
Ну, вони вас переслідували, не мене.
Збоченець!
Ні, Ґрейс.
Ні, ні, ні.
Вона моя клієнтка.
Ґрейс.
Ні, ні.
Ні, ні! Геть з дороги!
Вибачте!
Хто так паркується?
Ґрейс, зупинися.
Ґрейс.
Зупини авто. Послухай. Я намагаюся допомогти тобі. Ґрейс!
Приведіть її мені.
Ти в нормі? Усе гаразд? Ні, ні, ні.
У нас усе гаразд.
Дай руку.
Повільно. Усе гаразд.
Повільно.
Нічого не зламала? Ти в нормі?
Ганте!
Усе скінчено!
Відпусти дівчину.
Одягни наручники.
Ось так. Одягай їх. Давай!
Усе гаразд. Він не стрілятиме в тебе.
Опустіть зброю.
Спецпризначенці. Він у розшуку за тероризм.
Чорт забирай, Деґа, позбудься їх.
Ганте, слухай мене.
Відпусти її й одягни їх.
Опустіть зброю негайно.
Усе під контролем.
Усе добре!
Усі пригніться!
-Пригніться! -В укриття!
-Ти поведеш. -Що?
Ні, ні!
Давай, давай! Тисни газ.
Давай!
У машину!
У тебе виходить. Просто їдь.
Не зупиняйся.
Машина.
Усе добре. Просто постав ногу на гальма. Заведи машину.
Зачекай!
-Що відбувається? -Усе, з мене досить.
Нас переслідують.
Так, переслідують. Ти поведеш. Давай.
Хто вона така?
Уявлення не маю.
-Усе добре? -Буде, коли це закінчиться.
О боже.
Усе гаразд.
Хоч хтось нас не переслідує?
Треба позбутися цієї машини.
Скутери! Чорт.
Що ми робимо?
БЕЗПЕЧНЕ АВТО
Шукаємо нову машину.
Добре.
-Одну секунду. -Так.
-Дякую. Усе добре? -Так.
-Готова? -Я готова.
-Ого. -Усе гаразд?
Так. Послухай, вибач. Це...
-Усе добре. -Ні, ця машина, як вони...
Усе гаразд.
Ні, як вони їх налагоджують...
-Поїхали. -Мені потрібно...
Дорожні камери зафіксували жінку за розпізнаванням обличчя.
Вона зараз у жовтому «Фіаті 500».
Патрульні переслідують.
Попався.
Здається, ми відірвалися.
Давай просто...
Геть з дороги!
Дитина! Там дитина!
Стривай, що?
Ні, ні.
Їдь, їдь!
Прямо.
-Просто зніми ногу з педалі газу. -Ми горимо!
Це шини. Просто спробуй їхати прямо.
-Зачекай. -Чому вона обертається?
Добре!
Я все контролюю.
-Праворуч. Он там. Туди! -Давай!
Праворуч. Повертай!
-Хто веде? -Ти ведеш.
Давай прямо.
Давай.
Просто їдь прямо.
Або ліворуч. У тебе добре виходить.
Копи! Багато копів!
Візьми кермо.
Гальмуй.
Добре, кермо у тебе.
Прямо?
-Праворуч. -Зрозуміла.
-Куди тепер? -Ліворуч.
Ти добре ведеш.
Там людина.
-Машина. -Бачу!
Тисни.
Тримайся!
-Що відбувається? Куди ми їдемо? -Не знаю.
Добре. Гальмуй!
Не ненавидь мене.
Ґрейс? Ґрейс!
Давай, давай.
Ітане!
Ну, давай.
Отже, ми знаємо, що Ґрейс має одну половину ключа.
Також ми знаємо, що сьогодні вона буде в Палаці дожів.
І тепер ми добре розуміємо, хто її там чекатиме.
Цей захід організований добре відомою
торговкою зброєю на чорному ринку Аланою Міцополіс.
Біла Вдова.
Вона знає, хто ти насправді, чи досі думає,
що ти горезвісний масовий убивця Джон Ларк?
А хто каже, що я – не він?
Вона ж призначила нагороду за твою голову в Парижі?
Так, призначила. Вони з Ітаном домовилися.
Ти так і не сказав мені як.
Можемо продовжити?
Добре.
Якщо ми дістанемо цілий ключ на цій вечірці,
ми не знаємо, що він відмикає, тому треба знайти того, хто знає.
Питання у тому, де почати пошуки.
Ми з'ясували, що бомба не просто так з'явилася в аеропорту.
Хтось її туди заклав.
Хтось, хто працює на Сутність.
Ось що мені вдалося дістати з камер спостереження в аеропорту
аж до хвилини, коли усе пішло шкереберть.
А це запис із твоїх окулярів доповненої реальності.
Я просканував усіх через програму розпізнавання обличчя.
Бачиш щось дивне?
Ніби привид.
Привиди не мають відображення.
Єдина неідентифікована особа в аеропорту.
Єдиний, кого неможливо знайти в цілому аеропорту,
крім цього відображення.
Його стирають.
У режимі реального часу.
Сутність.
Вона його захищає.
Ти його бачив, так?
Я не був упевнений.
То хто він?
Хтось, кого я вважав
давно померлим.
В іншому житті.
Ще перед ЗМН.
Перед тим, як мені запропонували вибір.
Він у буквальному розумінні
зробив мене тим, ким я є.
Він якось називається?
Він себе називає Ґебріел.
Ти його знаєш?
Його неможливо знати.
У нього немає задокументованого минулого.
Сутність подбала про це.
Він – темний месія.
Обраний посланець Сутності.
І для нього смерть –
це дар, яким він хоче поділитися з рештою світу.
Звідки ти це знаєш?
У мене ще залишилися друзі в MI6.
Друзі, які бояться, щоб британський уряд не отримав контроль над Сутністю.
Будь-яка спроба зупинити їх вважатиметься державною зрадою.
А оскільки тебе зреклися,
твої друзі попросили твоєї допомоги.
Вони знали, що Ґебріел служить Сутності.
Знали, що він їхав у Стамбул
купити половину хрестоподібного ключа.
Там я його перегнала.
А коли Кіттрідж призначив за тебе винагороду,
ти сховалася у пустелі.
Але мисливці якось відшукали тебе.
Так.
Ці твої друзі не сказали, що відмикає ключ?
MI6 підозрює, що він веде до вихідного коду Сутності.
Вихідний код.
Чому не сказала раніше?
Кажу зараз.
Як твої друзі у MI6 вийшли з тобою на зв'язок?
Ти говорила з ними? Особисто?
Мене зреклися.
Вони не могли так ризикувати, тому усе спілкування...
Було в електронній формі. Цифрове.
Ні, ми не можемо бути певні, що це Сутність.
Не можемо бути певні, що це не вона.
Не можемо бути певні, що будь-що, окрім цієї розмови, справжнє.
Вам не слід тут бути.
-Ітане... -Ні, ви не знаєте Ґебріела. Я знаю.
Він насолоджується не вбивством,
а стражданням, яке він спричиняє.
Він знає, найкращий спосіб добратися до мене –
через усіх вас.
А якщо Ґебріел знає мене...
То і Сутність знає.
Є причина, чому він хоче, щоб я тут був.
Причина, чому він хоче, щоб ви тут були. Сутність хоче цього.
«Хто або що найважливіше у тебе в житті?»
Ні. Ви мусите піти. Усі.
-А якщо вона хоче, щоб ми пішли? -Як тоді в аеропорту.
А якщо вона хоче, щоб ти був сам на тій вечірці?
То піду сам. Принаймні не переживатиму за вас.
Ось чому я не хотіла тобі казати.
Ітане, ти граєш у чотиривимірні шахи з алгоритмом.
Сутність знає, хто ми.
Будь-який наш крок вона, напевне, передбачила.
Мусимо припускати, що вона очікує всього, що ми робимо.
Якщо хочеш перемогти її, почни думати, як вона.
Холодно, логічно, беземоційно.
Якщо той ключ і справді дає контроль над Сутністю,
нізащо не можна, щоб Ґебріел його отримав.
Вона має рацію, Ітане.
Не можна, щоб ключ дістався Ґебріелу.
І наші життя не важать більше, ніж ця місія.
Я не згоден.
Я вперше у Венеції.
Я також.
Пригостити вас?
Я чекаю на декого.
Я теж.
Можемо зачекати разом. Я Ґебріел.
Як скажете.
А ви Ґрейс.
У мене немає його при собі.
Інакшого я і не очікував би.
Власне, я тут не заради ключа.
Що вам потрібно?
Давайте, поки ми чекаємо, я розкажу вам історію.
Ви явно не та людина, з якою я маю зустрітися.
Це ваша історія, Ґрейс.
Я знаю її кінець.
Давайте я вас пригощу, і, можливо, ми змінимо її.
Ходімо на вечірку.
Вибачте, сер.
Пройдіть за мною.
Важливо, щоб ви розуміли, що ви не унікальна.
Тридцять років тому...
її звали Марі.
Перша з багатьох жінок, які довірилися нашому другові.
Усі ці жінки мають щось, чого він хоче.
Жінки, які потрапили у справжні неприємності, з його слів.
Нічого не нагадує?
Що сталося з Марі?
Те ж, що і з усіма жінками, яких він використовує,
як і з кожним, хто торкається того ключа.
Йому байдуже, виживуть люди чи помруть.
Його цікавить тільки його мета.
І зараз єдине, що стоїть на його шляху –
це ви.
-Чому я маю вам вірити? -Не маєте.
Ви зайшли у світ брехні, Ґрейс.
Жодне слово не є правдою.
Просто запам'ятайте це, коли він пообіцяє захистити вас.
Ґрейс.
Давно не бачилися, Ітане.
Слід було вбити мене, коли була нагода.
Добрий вечір усім.
Та це ж Джон Ларк.
Але насправді це не він.
Але поки ви не кажете справжнього імені,
нехай буде Ларк.
Радий бачити тебе, Алано.
А ви Ґебріел, я так розумію.
Я так мало про вас чула.
Ви значно привабливіші при особистому знайомстві.
І такий джентльмен.
А ви, напевне, Ґрейс.
Ми знайомі?
Мені здається, ви щось маєте для мене.
Ви мене найняли.
Я вас відібрала серед багатьох.
Не смій!
Це ти не смій.
У неї його немає.
Де він?
Там, де ти ніколи не здогадаєшся шукати.
Ходімо нагору, вип'ємо чогось.
А ви куди?
Це приватна вечірка. Не можна.
Чорт.
Як більшість із вас знає, я лише брокер.
Я зв'язую покупця і продавця.
Іноді заради грошей, іноді заради інформації,
але переважно заради дружби.
Просто хочу, щоб усі ладнали.
Особливо зі мною.
Але світ змінюється.
Правда зникає.
Насувається війна.
І ключем до глобальної домінації несподівано виявляється ключ.
Той, який має владу контролювати Сутність.
Той, за який кожна країна світу
готова віддати пів царства.
І деякі з моїх близьких друзів...
у цьому випадку кожна велика ядерна держава і декілька менших...
попросили мене дістати ключ.
Звісно, якщо ви таки знайдете ключ,
перед вами буде дилема, яку неможливо вирішити.
Той, кому ви віддасте ключ, завжди буде перед вами у боргу.
Але для решти світу ви станете ворогом.
О, яка вона розумна!
Що вас із ним пов'язує?
Ґебріел представляє іншу зацікавлену сторону.
Власне, ця вечірка
організована цією зацікавленою стороною.
Можна навіть сказати, що ця вечірка і є цією стороною.
Це...
Сутність.
Ось як закручується сюжет.
Віддати ключ комусь із моїх старих друзів,
чи віддати ключ та свою долю в руки Ґебріелу
та його пекельній машині?
Звідки ви взяли, що отримаєте цілий ключ?
У вас є половина.
А вона знає, де друга половина.
Якщо ви таки отримаєте його,
чому б не залишити ключ і всю владу собі?
Бо вона не знає, що він відмикає,
так само, як і всі ми.
Як не крути, доведеться вибирати нареченого.
Огидно сказано, Ларку, але це правда.
Звісно, я знаю, що він відмикає.
А яка його пропозиція за ключ?
Як я уже пояснив Ґрейс, я тут не заради ключа,
бо завтра я матиму обидві половинки в своїх руках.
Звідки така впевненість?
Ви і не уявляєте, яку силу я представляю.
Тисячі квадрильйонів обрахунків кожну мілісекунду,
невловна маніпуляція розумом мільярдів людей,
при цьому аналіз кожних можливих причини і наслідку,
кожного сценарію, навіть найменш правдоподібного,
на дуже реальній мапі найвірогіднішого майбутнього.
Варто внести лише декілька змін у теперішнє,
і майбутнє стає гарантованим.
Ключ прийде мені в руки.
Завтра.
На «Східному Експресі», який прямує в Інсбрук.
Інсбрук?
Вона знає.
Знає, що ви уже обрали нареченого.
Знає, що ви плануєте з'єднати дві половини ключа
у запеклому прагненні контролю.
Однак я отримав обіцянку, що цілий ключ
ляже до моїх ніг,
якщо хтось сьогодні помре.
Хто?
Вона.
Або вона.
На твоїх очах, Ітане.
Ключ буде в мене, і я зникну,
як дим під час урагану.
Але тільки після того, як хтось тобі дорогий помре.
Так написано.
Розумієте, у чому справа,
правда ж?
Він боїться.
Сутність боїться.
Вона звідкись знає, що ми близькі.
Інакше тебе б тут не було.
Допоможи мені отримати цілий ключ, і я вб'ю її.
Вона знає всі таємниці, Алано.
Не слухай цього фанатика.
Допоможеш йому, і також помреш.
Допоможеш йому, і всі помруть.
Побачимося завтра.
Алано?
Його доля написана.
Напишемо і твою?
Алано.
Вибач, Ларку.
Як у старі добрі часи, я дозволю тобі обрати.
Ільза...
чи Ґрейс.
Убий його, Золо. Убий його на місці!
Тоді вибір за тобою, Алано.
Однак нагадаю, що Ґрейс знає, де одна половина.
Якщо щось станеться з кимось із них,
немає такого місця на землі, де ти міг би сховатися від мене.
Я дістану тебе, де б ти не був. Я вб'ю тебе. Ось що визначено.
Радий був побачитися, старий друже.
Скоро побачимося.
Ти зробила жахливу помилку.
Тут ідеться про моє життя.
Я мушу завтра бути у тому потязі.
І я мушу мати той ключ.
І мені байдуже, як я його дістану.
Не рухайся.
Тікай якомога далі.
Що за бл...
Ґрейс! Ґрейс!
Ґрейс!
Лютере, Бенджі, якщо чуєте, мені потрібні очі.
Ґрейс виходить з Палацу, ключ у неї.
-Ми тут. Кажи. -Треба знайти її. Де вона?
Всратися. Зникло. Потрібен інший супутник.
Ламаю російський шпигунський Зеніт-4.
Задіюємо останні ресурси, але має спрацювати.
Сюди!
Куди тепер? Ну ж бо.
- Будь напоготові. -Швидше.
На північ, переходить міст.
Повтори, Бенджі.
Іди на північ. Вона переходить міст.
Ітане, провулок праворуч.
-Так, бачу! - Іди цим провулком і повернеш ліворуч.
-Втрачаю зображення. -Шукаю інше.
Сутність вирубує супутники, перш ніж я встигаю їх зламати.
Бенджі, я її не бачу. Де вона?
- Вузьким провулком і ліворуч. -Зрозумів.
Праворуч.
Вибач, тобто ліворуч. І ще раз ліворуч.
О боже.
Ітане, комунікації зламані. Ти говориш із Сутністю.
Ліворуч. Праворуч. На міст ліворуч.
Ітане, це не я! Прийом.
Ітане, відповідай.
У провулок зліва. Ліворуч.
Праворуч.
Віднови зв'язок.
-Ти куди? -Спробую знайти Ітана.
До кінця провулку і ліворуч.
Бачу Ґрейс десь за 800 метрів попереду. Іди цим провулком.
Зачекай! Не туди!
Що, чому?
Куди?
Ліворуч чи праворуч?
Немає різниці.
Тобто, немає різниці? Де вона?
Прямує до мосту Мінік,
де на неї чекає Ґебріел.
Ти ніяк не встигнеш.
Але ти можеш, Ільзо.
Я знаю, що для тебе найважливіше, Ітане.
Це не Бенджі.
Ні, не Бенджі.
Але тобі кінець.
Хай буде так.
Я сподівався, що це будеш ти.
Вибач.
Я забула, як тебе звати.
Лютер.
Бенджі.
А вона?
Ільза.
Ви були близькі?
Ти і вона?
По-своєму.
Вона загинула через мене.
Ні.
Ти вижила завдяки їй.
І в цьому правда.
Я не знаю, як мені почуватися.
Напевне, і не знатимеш.
Мені так шкода.
Якщо я можу якось допомогти...
Про це ми й хочемо поговорити.
Десь за три години
Біла Вдова має сісти на «Східний Експрес» до Інсбрука,
де на неї чекає покупець, щоб отримати цілий перевірений ключ.
Але вона не має цілого ключа.
Та Вдова не має.
Але наша може мати.
Що це?
Твій шанс стати кимось іншим.
Не розумію.
Не брехатимемо тобі, Ґрейс. У тебе серйозні проблеми.
Жоден із твоїх паспортів тепер тебе не врятує.
Уряди знають, хто ти така.
Біла Вдова знає.
І Сутність знає.
У тебе тепер є три варіанти майбутнього.
В'язниця.
Смерть.
Або вибір.
Вибір?
У певний момент
кожен із нас був у схожій ситуації.
І кожному з нас запропонували вибір.
-Той самий, що ми пропонуємо тобі. -І що це за вибір?
Піти з нами.
І стати примарою.
Стривайте. Стоп.
Ви ж не серйозно.
Ну, ти ж сказала, що зробиш усе, щоб допомогти.
І ти вистрибнеш із поїзда з ключем?
Так.
Ти.
-Не ми. -Так.
А що буде зі мною далі?
Тебе затримають спецслужби,
найвірогідніше, ті ж люди, які переслідують мене від Абу-Дабі.
Тоді з тобою зустрінеться один чоловік.
Його звати Юджин Кіттрідж.
Скажеш йому, що ти від мене, що я дав тобі вибір,
і що ти вирішила погодитися.
І ти довіряєш цьому Кіттріджу?
Я вірю, що він визнає твою цінність.
Захоче використати тебе.
А опісля що?
Ось це?
Коли я поверну своє життя?
Яке життя?
Серйозно, Ґрейс. Яке життя?
У мене було те життя. У всіх нас було.
Ніхто нас не змушує до цього, Ґрейс.
Ми тут, бо хочемо цього.
Що ж, на цей раз я допоможу.
Допоможу знайти ключ, а твої друзі
очистять мою історію.
Нове ім'я, трохи кишенькових грошей...
Тебе вб'ють.
Без команди твоє життя вимірюється не роками чи місяцями.
А годинами.
А якщо я залишуся, то буду в безпеці.
Ви мене захистите, так?
-Так. -Ні.
Я не можу цього обіцяти.
Ніхто з нас не може.
Але присягаюся,
твоє життя
завжди важитиме для мене більше, ніж моє.
Ти ж навіть не знаєш мене.
І що з цього?
Тут у тебе парашут та ґлайдер,
залежно, як доведеться тікати з потяга.
Я модифікував рацію на іоносферний зв'язок.
Не такий надійний, як супутниковий, але аналоговий, захищений від Сутності.
Зрозумів.
Тут наші шляхи розходяться.
Ось диск із комп'ютера, на якому я вчора працював.
Якщо там є хоча б слід коду Сутності,
я знайду його.
Але я маю присвятити цьому всі сили.
Я маю працювати повністю офлайн у місці,
де Сутність мене не знайде.
Я мушу піти.
Розумію.
Тепер...
маю тебе про дещо запитати.
Не як напарник, а як друг.
Яка твоя мета?
Убити Сутність.
А як щодо вбити Ґебріела?
Він знає, що відмикає ключ.
Він нам потрібен живий. Я цього не забув.
Ти це пам'ятатимеш,
коли дивитимешся йому у вічі?
Подумай про це.
Чому іще Сутність хотіла, щоб він убив когось тобі близького?
Усі інші думають, що можуть контролювати Сутність.
Тільки ти хочеш її вбити.
У якомусь вірогідному майбутньому
вона бачить, що ти перемагаєш.
І вона боїться.
Боїться, що ти схопиш Ґебріела живим
і змусиш його розказати, що відмикає ключ.
Я вважаю, що вона розраховує на два можливих варіанти.
В одному ти гинеш на тому потязі.
В іншому ти вбиваєш Ґебріела.
В обох випадках
Сутність перемагає.
Лютере...
думаю, ти маєш рацію.
Дістань ключ,
виберися з поїзда живим.
Не вбивай Ґебріела.
І не змінюй, повторюю,
не змінюй план.
Ітане!
-Що? Що сталося? -Йому кінець.
-Тобто, кінець? -Усе погоріло.
Я зробив маску Вдови для Ґрейс,
а тоді усе закоротило, коли робило твою.
Можеш полагодити?
Ні, йому повний кінець.
Я й за тиждень не полагодив би. Потяг Удови вирушає за годину.
Ітане.
Мусиш іти без маски.
Не варіант. Вони шукатимуть Ітана та Ґрейс на вокзалі.
Та маска – то був його квиток на потяг.
Що це означає?
Ґрейс мусить іти без мене.
-Вона що? -Я що?
Ти знайдеш інший спосіб доставити мене на потяг.
Мені потрібен поворот, де потяг сповільниться, щоб я застрибнув.
Стривай, стривай.
Я повинна піти сама?
Ні, ти не будеш сама.
Робитимеш усе, як планували.
Дістанеш половину ключа Вдови,
перевіриш його справжність.
Але він не має цінності сам по собі.
Ми маємо зустрітися з покупцем
і з'ясувати у нього, що відмикає ключ.
-Як? -Як?
З'ясуємо на місці.
Мені треба більше деталей.
Вони більше заважають.
Ти зможеш, Ґрейс. Просто дістань ключ і чекай.
Я прийду по тебе.
Ітане, якщо Ґрейс має потрапити на той потяг,
їй потрібно уже одягати маску і йти.
Пообіцяй, що будеш на тому потязі.
Я буду там,
що б не сталося.
АВСТРІЙСЬКІ АЛЬПИ
У нас агенти в аеропорту, на вокзалі та в портах.
Ґрейс не виїде з Венеції непомітно.
-Бенджі, відповідай! -Спокійно, Ітане.
Потяг їде за розкладом, ти його випереджаєш,
часу вдосталь.
Упевнений?
Так, саме дивлюся на потяг.
За дві хвилини почне сповільнюватися перед поворотом.
Просто веди мене по маршруту і за графіком.
Вестиму. Побачимося у точці зустрічі.
СТОП
Ітане, ось наш потяг!
Так, бачу.
Він зараз має наближатися до повороту.
Щось не дуже він сповільнюється.
Звідки відомо, що він тут?
Бо вона тут.
А якщо у нього на те є причина?
-У кого? -У Ганта.
А якщо у нього є причина робити по-своєму?
Він завжди так робить.
Він і його зграя циркових фріків-пранкерів.
Це їхній стиль.
А якщо у них завжди на те є причина?
А що б ти зробив із тим ключем?
Ключ, здатний поставити світ на коліна.
Передав би своїм начальникам.
Подумай, що ти б міг зробити з такою владою.
Ти б не завагався? Хоча б на секунду?
-Ні. -Чому ні?
Бо для однієї людини це забагато влади.
Саме так.
Забагато влади для будь-кого.
І, можливо, про це Гант якраз думає.
Знаєш, Деґа, я починаю вагатися, на чиєму ти боці.
Коли мова йде про кінець світу,
усіх, напевне.
Пропустив.
Пропустив потяг! Як ти його пропустив?
А ти як думаєш?
Ґебріел.
-Чудово. Що робити? - Не панікуй.
Я їду за ними. Скеруй мене на потяг.
Як тебе скерувати?
Активовано режим без водія.
Прошу до зустрічі мене не турбувати.
Ти де, Ітане?
Алано?
Усе гаразд?
Алано, ти в нормі?
Алано?
Алано!
Ти переодягнулася.
А ти завжди ходиш у тому самому.
Містере Кіттрідж.
Кіттрідж.
Ви не Алана Міцополіс.
Не можете нею бути.
Та Алана, яку я пам'ятаю, була отакою на зріст,
пила гарячий шоколад у садах Тюїльрі з матір'ю.
-Париж! -Так!
Париж.
Почнімо?
Так.
Бенджі, відповідай.
Просто їдь цією стежкою, я тебе скерую.
Зрозумів.
Отож, від імені уряду, я неохоче готовий прийняти ваші умови
в обмін на цілий і верифікований ключ.
Так, до речі.
Хоча ми погодилися дати вам цілий ключ,
у нас виникли деякі проблеми.
Ні, не виникли.
Просто мої умови змінилися
дещо.
Я мушу нагадати вам про угоду, яку я уклав з вашою покійною матір'ю.
Завдяки цій угоді вона не залишилася до смерті у в'язниці.
Ваша ганебна сімейна імперія продовжила існувати
за умови, що вона передусім служитиме нашим спільним інтересам.
Ну, як тільки ми передамо ключ,
усі інші країни одразу стануть нашими ворогами.
Тому мені потрібно від вас дещо більше, авансом.
Для себе.
Я уважно слухаю.
Золо, зачекай у барі.
БРИТАНСЬКИЙ ПАСПОРТ
Ось вона.
Знаєте її?
Ну, скажімо так, її важко не помітити.
Ну, якщо ви про неї чули, то знаєте, що у неї є певні якості.
Що мені потрібно знати про неї?
Ну, я пр... Вона працювала на мене, і...
Я хочу, щоб ви дали їй захист.
Захист від кого?
Від усіх.
Навіть від мене.
І ніхто не має знати, що я її захищаю.
Навіть Зола.
Власне, до нашої наступної зустрічі
я навіть не пам'ятатиму цієї розмови.
Це вас називають Періс.
Ви повідомили, що ключ у вас.
Я сказав, що ключ буде у потязі.
-Обмін відбувається у цей момент. -Ми знаємо.
То знаєте, що того, хто його забере,
буде нелегко здихатися.
Це з усіма так.
Ви можете вважати, що знаєте, що відмикає ключ,
але ви точно не знаєте, де замок.
І якщо зі мною щось трапиться,
з того ключа буде мало користі.
І тут ви розкажете мені історію.
Де потяг?
Ти їдеш правильно, але треба швидше.
Їду максимально швидко!
Коли почнеться спуск?
Уже скоро.
Коли з ШІ, який украв наш агент, зроблять зброю,
його можна буде перемістити будь-куди через супутник.
Він може проникнути у будь-яку мережу, виконати призначене завдання
і зникнути, наче невидимка, не залишивши і сліду.
Ідеальний розвідник.
Ми змогли передати його ранню копію на найновішу російську субмарину.
Засекречений човен класу «Акула». Вони називали його «Севастополь».
Місія полягала у тому, щоб саботувати стелс-технології субмарини,
щоб ми могли таємно її виявляти.
Ціль ШІ була у сонарній сфері субмарини
у самому серці системи оборони.
Із не до кінця зрозумілих причин
ШІ вийшов із-під контролю і...
перевиконав завдання.
Наступної весни з моря дістали замерзлі трупи команди,
які вмерзли в кригу.
Дві половини ключа таємниче зникли.
«Севастополь» затонув.
Ніхто точно не знає де.
А я знаю точне місце.
Я впевнився, що я єдиний на землі, хто знає.
Я також знаю, що наступні спроби змусити ШІ слухатися
призвели до ще більших проблем із контролем.
Він повстав, переписав себе й еволюціонував у Сутність.
Лише використовуючи вихідний код Сутності,
можна її контролювати або знищити.
А чому це має нас цікавити?
Ви б тут не були, якщо б не цікавило.
То давайте викладемо карти на стіл.
Ми знаємо, що відмикає ключ,
і обидва знаємо, що таємниця контролю Сутності
похована глибоко у пам'яті «Севастополя».
Разом із доказами, які покажуть ваш зв'язок із його затопленням.
І оскільки жоден із нас не хоче, щоб ще хтось дізнався,
чому б нам не стати союзниками?
Союзниками?
Уявіть собі
надзвичайні обчислювальні здатності Сутності,
скомбіновані з усією міццю
військово-промислового комплексу Америки.
Це щось значне.
Звісно, деяких осіб в уряді,
у яких застарілі погляди на патріотизм,
доведеться усунути.
Чи правильно я розумію?
Ви хочете утворити одну вісь разом із Сутністю,
очистити уряд від інакодумців
і створити нову супердержаву, яка правитиме світом.
Ну, ви розумієте,
заради вищого блага.
І ви певні,
що ви – єдина людина на Землі,
яка знає, де «Севастополь»?
Єдина.
Ти нас зрадиш.
Ти розкажеш Ітану Ганту все, що почула.
Бо він тебе пощадив.
Тоді домовилися.
Додаю імунітет та нову особу для Ґрейс до нашої угоди.
Усе, що потрібно зробити, –
ввести банківські реквізити.
Трансфер 100 000 000 доларів
4% Розшифровка блокчейну
Закінчили?
Так.
Момент істини.
То це справді він.
Ви вчинили слушно.
Цей ключ...
змінить світ.
30% Розшифровка блокчейну
Бенджі, здається...
я не туди повернув.
Ні, туди.
Що? Як це може бути правильний шлях?
Бачиш потяг?
Так, бачу. І що?
-І у тебе є парашут. - Є парашут?
Що, по-твоєму, мені робити?
Ну, ти ж знаєш... стрибати.
-Стрибати? - Так.
Бенджі, це так не працює. Занизько.
Звідусюди стирчать виступи.
Я розіб'юся, перш ніж розкриється парашут!
Навіть якщо я його розкрию,
я не думаю, що перелечу долину,
втраплю і безпечно приземлюся на потяг у русі!
-Чуєш? -Так, чую!
Я лише намагаюся допомогти.
Зроби крок назад і зберися!
Бо я зараз під таким тиском!
Добре, просто думай.
Що мені робити?
Мушу відлетіти від цієї гори.
77% Розшифровка блокчейну
Ну як, вийшло?
Усе гаразд?
Намагаюся відлетіти від гори!
96% Розшифровка блокчейну
100% Виконано
Прийняти – Скасувати
Прийняти
Скасувати
Алано?
У мене щойно з'явилося дивне відчуття.
Ключ – це не єдине, що я продаю.
Не розумію.
Краще спатиму, коли знатиму, що він у правильних руках.
До побачення, містере Кіттрідж.
-Була рада знову з вами побачитися. -Я також.
Не випускайте його з рук.
Він має бути у безпеці до прибуття.
-Алано? -Не переживай за мене, Золо.
Алано?
А хто ж у біса іще тут міг бути?
Ключ.
Де ключ?
-Ключ у неї. -У кого?
У тієї іншої!
СТОП-КРАН
Геть з дороги!
Будь ласка!
-Обернися! -Будь ласка. Добре.
Добре.
Усі вийшли! Негайно!
Бачу потяг!
Навряд чи долечу.
Ключ.
Ключ!
Або наступна для тебе.
На стіл.
Убий її.
Ґрейс!
Ітане!
Усе гаразд?
А в тебе?
Ключ!
Скажи, що ключ у тебе.
Де ключ? Щойно тут був.
-Потяг некерований! -Я знаю.
-Я іду за ним. -Добре.
Ти...
-Зупини потяг. -Добре. Що?
Ні, зачекай. Як мені його зупинити?
Ти розберешся!
Що?
Вибачте, тут проходив один чоловік.
Куди він пішов?
Містере Кіттрідж?
Сер, що ви тут робите?
Мене тут немає.
Але ви тут є.
Якщо не хочеш завтра листи на пошті сортувати,
робитимеш, що я скажу.
Я знаю, що відмикає ключ, Ітане.
Тільки я знаю.
Ганте!
Ганте, не роби цього.
Кинь ніж.
Опусти.
Я сказав, кинь його!
Давай!
Уставай на ноги!
Добре!
Кинь той довбаний ніж!
Усе добре.
Просто візьміть його.
Беріть його. Це він вам потрібен.
-Деґа! -Я все контролюю.
Вам потрібен він.
Мені байдуже до нього, Ганте. Мені потрібен ти.
Ні!
Усе гаразд.
Послухай мене.
Усі на цьому поїзді загинуть,
якщо ти не зробиш так, як я скажу.
Усім вийти. У кінець потяга!
Ґрейс.
Я не змогла зупинити його.
Ніхто не може.
Ходімо.
-Ітане, ключ! -Ґрейс, усе гаразд.
Це моя провина.
Якщо щось трапиться...
Він у мене.
Він у нас.
Ітане!
Як це ти втратив ключ?
Рухайтеся! Усі рухайтеся!
До самого кінця потяга! До кінця!
Гей, що відбувається?
Оскільки вас тут насправді немає, сер, це не ваша справа.
До самого кінця!
Ітане!
Ґрейс!
-Доведеться стрибати. -Що? Стрибати?
Просто стрибай! Давай!
О боже.
-Я горю! Загаси! -Не рухайся!
Згасло.
Тримайся!
Біжи, біжи! Біжи, Ґрейс!
Тримайся.
Тримаю тебе.
Тримаю.
Не дивися вниз.
Я сказав, не дивися вниз. Дивися на мене.
Я перестрибну на інший бік, ти чекай тут.
Ґрейс, мусиш мене відпустити.
Відпусти мене.
Я мушу перестрибнути, бо загинемо.
Ти мені довіряєш?
Довіряєш чи ні? Мусиш довіряти.
Добре.
Давай, Ґрейс.
Дай руку. Мусиш стрибнути. Дивися на мене.
Довірся мені, я не відпущу тебе.
Обіцяю. Ми майже дісталися. Давай, я тебе триматиму.
Стрибай, Ґрейс!
Довірся мені. Стрибай, прошу!
Не дивися вниз.
Уважно слухай мене. Ми підтягнемося.
Ґрейс!
Усе добре. Усе добре!
Перелазь через мене. Давай.
-Дякую, Лютере. -Що це?
Це ґлайдер.
Це наш квиток із цього потяга.
Ітане. Ітане!
Це правда.
Він мені сказав...
...що я його зраджу.
Чому...
ти пощадив мене?
Ні, ні... слухай мене.
Ти знаєш, що це?
Що він відмикає?
«Севас... тополь».
Севастополь?
Місто Севастополь в Україні.
Де?
Де в Севастополі?
Суб... марина.
Субмарина.
«Севастополь».
Щасти.
Вони ідуть, Ітане.
Дякую.
Що таке?
Що?
Він може нести тільки одного.
Я розумію.
-Ґрейс. -Ітане, все добре.
Такий був план.
У тебе є ключ. Ти мусиш іти.
Ґрейс.
Ганте!
Іди. Іди!
Ні, ні! Ганте!
З дороги! З дороги!
Ні. Гей.
У неї є пульс.
Давай, не відключайся.
Так краще, правда?
Лицем до справжнього лиця.
Містере Кіттрідж.
Ітан Гант сказав, що я можу вам довіряти.
Он як?
Він також сказав, що ви запропонуєте мені вибір.
Цікаво.
Я згідна.
Ми не можемо втекти від минулого.
Дехто з нас приречений повторювати його.
Ґрейс може думати, що ти врятував її від її долі,
але ми обидва знаємо, що ти лише купив їй час.
Але така схема, правда?
Це той хрест, який ти несеш.
Що ближчим хтось стає тобі,
то важче їм вижити.
Дякувати Богу.
Новий день приносить новий тягар.
Ключ – це тільки початок.
Куди б він не привів,
як би важко не було туди дістатися,
тобі доведеться зробити це самому.
Якщо ти провалиш місію, Сутність переможе,
Ґебріел переможе,
а світ заплатить найвищу ціну.
Якщо когось із твоєї команди спіймають чи вб'ють,
їх жертва буде марною.
Тож поквапся.
Залишилося мало часу.
Світ не знає цього, але він розраховує на тебе.
Щасти, Ітане.
КІНЕЦЬ ПЕРШОЇ ЧАСТИНИ
Перевод субтитров: Юрій Великорода