BERINGS HAV
LATITUD N 58° 31' 00,8' LONGITUD W 176° 13' 12,6'
29 FEBRUARI UTANFÖR ANADYR KL. 12.01 LOKAL TID
Ur krigsdagboken för Ryska federationens ubåt K599 Sevastopol.
Operation Podkova.
Dag 74.
Det autonoma vapensystem som vi just nu testar,
fortsätter att fungera oklanderligt, för att inte säga mirakulöst bra.
Vi går under arktiska isen via död räkning och är fem dygn hemifrån.
Efter 25 000 nautiska mil
har Sevastopol lyckats gå i närheten av varenda flotta i världen
utan att bli upptäckt.
Podkovas smygegenskaper överträffar alla förväntningar.
Vi är nu tekniskt överlägsna vad gäller krigföring.
Den mest skräckinjagande dödsmaskin som människan har konstruerat.
Dessutom är vi omöjliga att upptäcka.
Chefen, ny kontakt med frekvenser som indikerar Virginia-klass-ubåt.
Bäring 130°, i riktning mot oss.
Vaktchef, klart skepp, tyst rutin.
VO, båtens läge?
50 meter, bottendjup 72 meter.
Avstånd till istäcke 21 meter.
- Avstånd till djupt vatten? - Vi når Aleutergraven om sex minuter.
Målfaktorberäkning. Babord halvt ror, kurs 100°.
Kom långsamt upp.
- Chefen tar över navigering. - Uppfattat. Kommer till kurs 100°.
100° kurs an.
Eldledning, avstånd till mål?
Beräknas till 15 000 meter.
Kan det stämma när han hörs så tydligt?
Han måste vara närmare.
Det ändrades precis till 10 000 meter.
Inget rör sig så snabbt.
Siffrorna stämmer, avståndet är korrekt.
Styrbord dikt, kom till kurs 270°.
Kurs 270°.
Vi vänder mot djupt vatten.
Den har nu bäring 160°. Han ändrade kurs på nolltid!
Han följer efter oss.
Han kan se oss.
Omöjligt. Vi är osynliga.
Felsök sonar och vapensystem. Det är nåt som inte stämmer.
Han fyller torpedtuberna!
Ladda samtliga torpedtuber.
Uppfattat.
- Klargör tuberna. - Verkställt!
- Ladda torpeder. - Laddar.
Torpedtuber klara.
Han öppnar luckorna.
Klargör 1 till 4 för skjutning och skott.
Gör målfaktorberäkning för tub 2.
Uppfattat, klargör tub 2.
Han provocerar oss.
För att få en ursäkt att anfalla.
Fientlig torped i vattnet, bäring 200°. Tusen meter, accelererar.
Babord dikt, full fart framåt.
Babord dikt och full fart framåt!
- Avfyra motmedel! - Avfyrar.
- Avfyra tub 2. - Avfyrar tub 2.
Stridstorped avfyrad.
Fientlig torped 800 meter bort.
Han tog sig förbi motmedlen.
- Styrbord dikt. - Uppfattat.
600 meter!
Blås överallt!
400 meter!
Beredd, blås skyddslarm!
200 meter!
Pass på träff!
Torpedträff om fem, fyra...
...tre, två...
...ett...
Träff!
- Vad hände? - Den försvann.
- Missade den oss? - Nej, den gick upp i rök.
Var är fiendens ubåt?
Bäring 330°, 4 000 meter från styrbords bog.
Vår torped håller kursen. Träffar fiendens ubåt om...
...tre, två, ett...
Träffade den målet?
Chefen, ubåten försvann.
Den är försvunnen.
Jag förstår inte.
Det fanns ingen ubåt.
Vi har jagat en fantom.
Den fanns där. Instrumenten ljuger inte.
I dag gjorde de det.
- Desarmera vår torped. - Uppfattat.
Desarmerar.
Återgå till halv stridsberedskap.
Nu ser ni varför vi testar till sjöss.
Vi har en bugg i systemet.
En osalig ande i maskineriet.
- Dags att sätta kurs hemåt. - Chefen!
Vår torped svarar inte! Den kommer rakt emot oss!
Torpeden närmar sig, 400 meter!
Desarmera via trådstyrningen!
Den fortsätter närma sig. 200 meter!
Blås överallt, blås skyddslarm...
Matleverans.
Hallå?
Signatur?
Lugn.
Signatur?
India-Zulu-254.
Bravo-Echo-11.
Nej, inte än.
Ställ kontrollfrågan först.
Just det. Förlåt.
Hur lyder eden?
Vi lever och dör i skuggorna...
...för dem vi älskar...
...och de för oss okända.
Ställ den på bordet.
Du...
Välkommen till IMF.
Du valde rätt.
Sir.
God kväll, mr Hunt.
Det var inte i går.
Livet är summan av våra val.
Och vi undkommer inte vårt förflutna.
För 30 år sen gavs du valet:
Anslut dig till IMF eller tillbringa livet i fängelse.
Tack vare dina unika talanger har ditt land förlåtit dig.
Men vi glömmer inte.
Precis som du inte glömmer dödsfallet som en gång förde oss samman.
Med detta vill vi påminna dig om troheten du har svurit oss.
Den här gången står mer på spel än nånsin.
Dina sedvanliga rebellfasoner kommer inte att tolereras.
Om du väljer att tacka ja är det av yttersta vikt att du lyssnar.
Din regering letar efter en nyckel.
Varför den är av betydelse för oss är inget du behöver känna till.
Det du kanske däremot bör veta är att din vän Ilsa Faust är inblandad.
Hon dödade en kurir i Istanbul.
Vi tror att han hade ena halvan av nyckeln i fråga.
Vi vet inte varför hon har valt att blanda sig i det här,
eller var hon just nu befinner sig.
Däremot vet vi att din regering har satt ett pris på hennes huvud,
som flera prisjägare nu försöker inkassera.
De återbördar aldrig rymlingar levande.
Och sällan i ett stycke.
Vi tror att de jagar henne i Rub al-Khali, i Arabiska öknen.
Lokalisera prisjägarna, så hittar du kanske henne.
Om du tackar ja till uppdraget,
är din uppgift att skaffa fram nyckeln till oss.
Vad Ilsas öde sen beträffar så är det upp till dig.
Och som alltid, om några i ditt team tas tillfånga eller dödas
så kommer byråchefen att förneka all kännedom om era förehavanden.
Meddelandet förstörs om fem sekunder.
Lycka till, Ethan.
ARABISKA ÖKNEN NÄRA GRÄNSEN TILL JEMEN
Upp nu.
Ethan...
Så vad är det här?
Den här "entiteten" har flera personligheter. Den kan bete sig
som ett datorvirus...
...en internetmask, ett botnät.
Den förvränger all information den kommer i kontakt med.
Inget som lagrats eller överförts digitalt kan då längre tas för fakta.
I början riktade den främst in sig på nyheter och sociala medier,
vilket ofta tjänade våra syften.
Men för ett halvår sen tog den sig in i saudiska underrättelsetjänstens system.
Den kapade deras topphemliga AI-algoritm för att sen försvinna i molnet.
Över en natt ökade därefter antalet attacker tiotusenfalt.
Det tyder på att entiteten har utvecklat... ett medvetande.
Har den egen vilja, menar du?
Bara de senaste tre veckorna,
har den tagit sig in i våra satellitsystem, vår centralbank,
vår aktiemarknad och det statliga elnätet.
Liksom hos FAA, Nasa och våra olika försvarsgrenar.
Men vi är inte de enda drabbade. Världens alla centralbanker har utsatts.
Lägg därtill systemen för försvar, finans och infrastruktur
i Ryssland, Indien, Israel, Australasien och hela Europa.
Vad har den gjort med systemen?
Ingenting.
Ingenting?
Den tog sig in och försvann,
men efterlämnade väl synliga spår
för att skicka ett tydligt meddelande.
"Jag kommer tillbaka."
Oavsett dess avsikter så kan vi inte stoppa den.
Och just nu riktar den all sin energi mot ett enda mål:
Världens underrättelsenätverk.
Fundamenten för vår sanning.
Underrättelsetjänsten arbetar febrilt med att hinna arkivera verifierad information,
innan våra datacentraler utsätts för intrång.
Det är bara en tidsfråga.
Entiteten är snart fullt medveten om hur den bäst utnyttjar våra svagheter.
Hur den gör våra allierade till fiender
och våra fiender till angripare.
Varför sätter vi inte luftgap på servrarna och avskärmar dem från omvärlden?
Det har vi redan gjort,
men servrar kräver mänskligt underhåll.
Och människor är alltid en svag länk,
särskilt när man har att göra med en statslös, skrupelfri fiende.
Som tålmodigt lyssnat, läst och iakttagit.
Som i åratal har tagit del av våra personliga hemligheter.
Och som kan lura, utpressa, muta eller förvandla sig till vem som helst,
och manipulera oss efter behag, tack vare vårt gränslösa beroende
av en konstruerad digital verklighet.
En fiende som finns överallt...
...och ingenstans,
och som saknar kärna.
Så du menar,
att världens mest väloljade underrättelseapparat,
inte förmår ta död på den?
Ni vill inte döda den, sir.
Ni vill kontrollera den.
Och hur gör vi det, mr Kittridge?
CIA:s kontakter i Kreml säger
att ryssarna har fokuserat huvuddelen av sin underrättelseverksamhet på
att lägga beslag på två halvor av en korsformad nyckel.
- Vad låser den upp? - Det är oklart.
Men ryssarna tycks tro att den på nåt vis kan oskadliggöra vår mystiska entitet.
Även om de först och främst hoppas kunna tygla och utnyttja den.
Tror ni på det, Kittridge?
Det viktiga här är att resten av världen tror på det.
Japan, Indien, Tyskland, Storbritannien...
Ändå har inte ens våra närmaste allierade yppat ens ett ord om det till oss.
Vilket nog tyder på att det nu pågår en kapplöpning om nyckelhalvorna.
Varenda nation för egen räkning. Inte för att ta död på den, sir,
utan för att använda den som vapen.
Och på så sätt upprätta ett ohotat världsherravälde.
Hur hittar vi nyckeln först?
En köpare landar i Mellanöstern de närmaste 72 timmarna.
Vi tror att han har ena nyckelhalvan.
"Tror"?
Den kan vara förfalskad.
Hur verifierar vi den?
Det enda som kan verifiera ena halvan är den andra halvan, dess äkta hälft.
En sorts säkerhetsspärr.
Och hur hittar vi dess äkta hälft?
Vi tror att den andra halvan var i den här kvinnans besittning.
Vem är hon?
Ilsa Faust. Tidigare brittisk underrättelseagent.
- Var är hon nu? - Hon är död, sir.
Hon... Ursäkta.
Hon dödades för att hon fått ett pris på sitt huvud.
Vem utfäste det?
Kan ha varit vem som helst.
Så vem som helst kan ha andra halvan?
Nej, inte vem som helst.
Jag gav en man i uppdrag att hitta henne.
Den enda hon skulle anförtrott sin halva.
Har han den, Kittridge?
Just nu vet jag inte, sir. Han har vägrat inställa sig.
Vägrat?
Vem fan är det här?
Det är hemligstämplat.
Jag är för helvete chef för nationella underrättelsetjänsten!
Vad är det jag inte får känna till?
IMF.
- Mr Kittridge. - Världsbanken?
Nej, det är International Monetary Fund.
- Mr Kittridge. - Jag menar vårt IMF.
Vad står det för?
Impossible Mission Force.
- Du kan inte mena allvar. - Jo, tyvärr.
Och vad sysslar de med?
Vad namnet antyder. Det resten av oss inte klarar av.
Vem leder dem?
De tar inte order i traditionell mening. Det är mer så att vi...
...meddelar oss.
Ni... meddelar er?
Mr Kittridge.
IMF existerar utanför systemet och lyder direkt under presidenten.
Så när ni ställs inför en uppgift som ingen av er kan lösa...
..."meddelar ni er" till en namnlös man...
...och hoppas att han får jobbet gjort?
Stämmer det?
Om han accepterar uppdraget, ja.
Vad för jävla avdelning kan välja vilka order de följer?
IMF inrättades med avsikten att eliminera oönskade konsekvenser.
Kan de inte garantera att uppdraget fullföljs,
har de rätt att avböja.
Jag förstår...
Du är arg.
Jag är inte arg, Kittridge.
Du bad mig lyssna.
Jag lyssnar.
Visst.
Jag satte priset på Ilsas huvud,
men jag sa också var hon var!
Det var hennes eget beslut att stjäla nyckeln, men...
...så har det alltid varit, inte sant?
Du räddar henne ur en knipa och hon letar upp nästa.
Vänta! Ilsa!
Ilsa, det är jag!
Det är jag.
Lugn.
Hör på! Du är död. Fortsätt vara det.
Ethan!
Jag tänker inte be om ursäkt, Hunt.
Det är mitt jobb att dra nytta av dig.
Och det är ditt jobb att vara till nytta.
Fullbordade du uppdraget eller inte?
Oavsett var den andra halvan är
och oavsett vad nyckeln låser upp,
så tänker jag hitta den.
Vad händer sen?
Ingen ska få kontroll över Entiteten.
Jag tänker döda den.
Ethan...
Nästa världskrig blir ingen kall konflikt.
Det blir ett interkontinentalt krig om ett krympande ekosystem,
om sinande energikällor,
om dricksvatten och ren luft.
Den som har makt över Entiteten har också makt över sanningen.
Vad som är rätt och fel kan definieras för århundraden framöver.
Hör du hur du låter?
Tiden då du kämpade för "människors bästa"...
...är förbi.
Du måste välja sida.
Jag är på samma sida som alltid.
Håll dig ur vägen.
Det kan jag inte göra.
Vi kommer att jaga dig. Hela världen kommer att jaga dig.
På ett eller annat sätt kommer det som du nu tar dig för,
att stå dig väldigt dyrt.
Om jag inte svarar får vi snart sällskap.
Hallå?
Denliger, tack.
Han är inte tillgänglig just nu.
- Vem talar jag med? - CIA:s chef, Eugene Kittridge.
- Signatur? -"bassnote", gemener, ett ord.
- Vi har ett problem. - Det menar du inte.
Er adjutant påträffades medvetslös i sitt hem för tio minuter sedan.
Han tros ha blivit drogad.
Jag förstår...
Det tror jag inte.
Han sågs gå in i den här byggnaden för en kvart sen.
Jag förstår. Tack.
Sir, kan ni tala fritt?
- Nej tack. - En vaktstyrka är på väg.
Om ni är i fara, lägg på innan jag räknat till fem.
Ett, två...
Och hur hade du tänkt ta dig härifrån?
Så klart...
AL DHAFRAS FLYGBAS FÖRENADE ARABEMIRATEN
Lystring.
En amerikansk agent har hoppat av och gått under jorden.
Hans avsikter hotar vår nationella säkerhet,
och han måste oskadliggöras.
Allt i hans ägo kan ha avgörande betydelse och måste konfiskeras intakt.
Mannen behöver inte tas levande.
Underskatta honom inte.
Han bemästrar infiltration, förvillelse, sabotage och psykologisk krigföring.
Kort sagt: en kaotisk urkraft som läser tankar och växlar skepnad.
Så för er egen och era kamraters säkerhet,
se honom inte som oskadliggjord förrän ni har satt en påle i hans hjärta.
Det här är inte en övning.
En medveten, självlärande, sanningsförtärande digital parasit,
som angriper hela cyberrymden...
Tja, det var väl bara en tidsfråga.
Och de två nyckelhalvorna
kan ge kontroll över "Entiteten"?
Varenda regering på jorden är beredd att döda oss för den.
Även vår egen.
Precis.
De ger oss ett osanktionerat uppdrag som går emot reglerna redan från början.
Bara det här samtalet är formellt sett förräderi.
Eller som vi brukar säga: Ännu en måndag.
Så vad är planen?
En köpare mellanlandar med flight 746 från Amsterdam
och hoppas under den tiden förvärva den här nyckelhalvan.
Det är rimligt att anta att köparen har den andra nyckelhalvan på sig.
Eftersom den krävs för att verifiera vår halva.
Hur identifierar vi köparen?
Geigermätaren kan detektera nyckelkärnans radiologiska signatur,
och sen följer vi spåret med de här AR-glasögonen.
Inte illa.
Du identifierar köparen, norpar nyckeln och så är saken biff?
- Nej. - Inte det? Så klart...
Nyckeln saknar värde om vi inte vet vad den låser upp.
Du tänker sälja vår halva...
Medan vi bokar in dig på köparens anslutande flyg.
Så att du kan följa nyckeln.
För du hoppas den hamnar hos nån som vet vad den låser upp.
Exakt. Att hitta den kompletta nyckeln
är bara början.
Världens öde avgörs av att vi hittar det som den låser upp.
Känner du den här personen?
Inte personligen.
Men det här är väl personligt?
Vad nu? Larm i säkerhetskontrollen. En suspekt väska på väg till Venedig...
Nix, den försvann. Säkert falsklarm.
Overwatch, Snapshot, var är han?
Snapshot, Overwatch, jag ser honom.
Terminal B, gate 15. Går söderut.
- Det är jag visst. - Nej.
Ethan, har du lust att förklara för vår vän Net Ranger...
...att jag visst skriver lika bra programkod som han?
Ingen kommentar.
Eller tror du att Phineas Phreak ensam kan lista ut hur vi oskadliggör Entiteten?
- Förmodligen. - Definitivt.
Ur vägen!
Säg var han är!
Blå kostym, rakt framför er.
- Det är inte han. - Jo.
- Det är inte han, säger jag. - Jo,
ansiktsigenkänningen...
Hur gjorde du det där?
Ingen går säker för Phineas Phreak.
- Jag har honom. - Var är han?
Terminal E, gate 5.
Vad fan, i andra änden av flygplatsen!
Ethan, de är på väg till terminal E. Du har din ände för dig själv.
- Tack, Luther. Jag ser köparen. - Där.
Otto von Bork. Schweizisk medborgare.
Han ska vidare till Venedig, avgång om 30 minuter med flight 1031.
Benji, boka in mig på samma flight.
Flight 1031 till Venedig, ett ögonblick.
Ethan, vad hände?
- Nån gick in i honom. - Vad menar du?
Den där kvinnan stal den. Ta reda på vem hon är.
1031 VENEDIG
Luther, stäng av våra mikrofoner.
- Vad är det? - Väskan skulle till flight 1031.
Vilken väska?
Väskan som utlöste ett larm nyss.
-Än sen? - Den skulle till flight 1031.
Till Venedig. Det är köparens flight. Och Ethans.
Luther, hör du mig? Vem är hon?
Tänk om nån försöker smuggla ombord en bomb.
Entiteten kanske vill få oss att tro det för att hålla Ethan borta.
- Luther, vad händer? - Ska vi varna honom?
- Nej. - Hör ni mig?
Leta upp väskan. Jag leder dig.
Luther, har det hänt nåt?
Nej då, läget är under kontroll.
Träff.
Information kommer... nu.
Juvelstöld, förskingring, bedrägeri, utpressning, rån
Hon är definitivt ingen spion...
Hon är tjuv.
Vartåt, Luther?
Det finns en dörr direkt till vänster.
Jag låser upp den nu.
TILLTRÄDE FÖRBJUDET
Väskan ligger på band 01833
och är på väg åt nordväst.
Uppfattat!
Hej.
Hej...
Okej, jag fattar.
Du trodde att jag var nån annan.
Jag är inte intresserad.
Du kan väl ge mig en chans?
Jag skriker.
Gör det.
Vad är du ute efter?
Den här nyckeln...
...som du stal ur mannens ficka...
...är värdelös...
utan den här.
Men tillsammans...
...ger de fyra miljoner i kryptovaluta, som mannen hade på ett USB-minne.
Det vet jag ingenting om.
Varför låg då den här i din ficka?
Vem är du?
Har du hjälp av nån?
Nej, jag jobbar alltid själv.
I dag har du en partner.
Mannen ska slutföra transaktionen och lämna flygplatsen med båda dessa,
utan att veta att han blivit bestulen, och innan han boardar om...
- Sju minuter. - Sju minuter.
Du är skicklig på att stjäla, men är du lika vass åt andra hållet?
Tror du jag tänker lägga tillbaka den?
Jag vet att du kommer att göra det.
Du är tjuv och är ute efter pengarna.
Och jag kan ge dem till dig.
Du bestämmer. Gör det eller inte.
Låt gå.
Hur lyder planen?
Hoppas du vet vad du gör...
Du först.
Förresten, jag behöver inte den här.
Jag röker inte.
Behåll den, som ett minne.
Legeringen i den stulna nyckeln är annorlunda.
- Den är förfalskad. - Jag förväntade mig inget annat.
Men han måste ändå åka härifrån med båda nycklarna.
Säg nåt, Luther! Vart ska jag?
Benji, ta trappan framför dig.
Väskan borde vara där.
Okej, snart där.
Där är han, rakt framför er.
Förlåt, vi trodde att du var nån annan.
Hunt leker med oss.
Dela upp er två och två.
Ethan, våra amerikanska vänner börjar finkamma flygplatsen.
Så se upp.
Vad ska jag kalla dig?
Kanske Grace. Vad kallar jag dig?
Grace, du bör känna till att vi inte är de enda intressenterna.
Om jag säger åt dig att springa, spring.
Springa?
Det här börjar bli spännande.
Benji, har du väskan?
Jag ser den!
Den innehåller ett cylinderformat föremål. Jag lyfter ut det.
- Hur ligger vi till, Luther? - Köparen är ovanför dig.
I rulltrappan.
Alla enheter är på väg åt ditt håll.
Snart kryllar det av agenter där.
Jag råkade visst aktivera den.
Vi har fem minuter på oss.
- Den verkar ha kärnladdning. - Hur stor?
Stor nog att spränga flygplatsen.
- Kan du desarmera den? - Utan verktyg?
- Hitta några, då! - Var ska jag hitta...?
Ska vi springa nu?
Inte än.
Benji, hur går det med bomben?
Kom igen nu...
Jag fick upp den!
En cylinderformad chifferanordning. Åtta rotorer, fjorton bokstäver på varje.
1,5 miljarder möjliga kombinationer...
I runda slängar.
Vad i...
Vadå?
Rotorerna bildar ord: "U.R. DUNN."
Nej, än är vi inte det!
Nej, inte "done" som i död.
D-U-N-N.
Mitt efternamn.
Den vet vem jag är.
Vänta, den visar ett meddelande...
"Jag talar utan mun och färdas i luften utan vingar. Vad är jag?"
Vadå?
En gåta. Den måste vara röstaktiverad. Den vill att jag löser den.
"Färdas i luften"...
Ett eko!
Jag löste den!
Okej, nytt meddelande.
"Är du rädd för döden?"
- Vad är det för gåta?! - Det är ett psykometriskt test.
Ju fler frågor du svarar på, desto mer får den veta om dig.
"Är du rädd för döden?" Nej!
- Funkade det? - Den vet att jag ljög.
Säg bara sanningen!
"Är du rädd för döden?" Ja! Vem är inte det?
"Vad närmar sig alltid utan att någonsin nå fram?"
Vänta, jag vet.
Klockan tickar, Luther.
Gåtor är inte min grej, Benji.
Tiden är snart ute!
Där är han.
Nästan för enkelt.
Förlåt att jag stör, Ethan,
men vad närmar sig utan att någonsin nå fram?
Vad närmar sig utan att nå fram?
Morgondagen.
Va?
Vad närmar sig utan att nå fram? Det är morgondagen.
Morgondagen.
Morgondagen!
Okej, nästa fråga.
Ge mig dem.
- Jag håller ögonen på dig. - Litar du inte på mig?
Luther, vad är det som händer?
Det är lugnt, allt är under kontroll.
Nästa fråga: "Vem eller vad är viktigast för dig?"
Svara.
- Men om jag... - Du har inget val. Svara.
Mina vänner.
Din jävel.
-Är han...?! - Ja.
Ge mig pengarna och nyckeln.
"Vad blir större ju mer du tar bort?"
- Ett hål. - Ett hål! Lysande!
Inga fler frågor, men en rotor kvar. Hur ska jag svara utan frågor?!
- Det måste vara sista utmaningen. - Jag har 45 sekunder på mig!
Vad gör vi nu?
Jag tänker. Stanna här.
- Luther, jag behöver en väg ut. - Vi har ett större problem, Ethan.
Risken finns att ingen tar sig härifrån.
Va?
Vi har en bomb med kärnladdning.
Frågan jag ställde är en del av desarmeringen.
Vänta lite!
Varför sa ni inget?!
Du hade fullt upp.
Bomber med kärnladdning är nåt man berättar om direkt.
Hur lång tid har vi på oss?
Tjugo sekunder.
Jag jobbar på att lösa sista gåtan.
Ta det lugnt, hur lyder den?
Vi dör innan jag hunnit säga det.
- Kom igen. - Varför hamnar vi i dessa situationer?
Tio sekunder...
Nio, åtta...
...sju, sex, fem...
L-Y-C-K-A T-I-L-L
Åh helvete...
Vadå?
- Den är tom. - Vadå tom?
Det finns inget i den.
Hon tog nyckeln.
- Vilken? - Vår nyckel. Den äkta.
- Va? - Luther, hitta henne!
Träff. På väg mot terminal E.
- Det är inte möjligt... - Vad är det?
Luther, Benji, avbryt!
- Var möts vi? - Det gör vi inte!
Uppdraget avbryts. Ta er härifrån nu!
Hunt! Stanna!
Ser du honom?
Ursäkta mig!
Förlåt, förlåt!
- Akta er! - Ur vägen!
Han måste vara här nånstans...
Fan också!
Det vi har här är kortvågsradio,
magnetisk ljudinspelning och bildskärmar med katodstrålerör.
Inga fler ettor och nollor.
Ett helt analogt avskärmat rum, skyddat från den digitala entiteten.
Varifrån kommer bildflödet?
En spionsatellit från kalla kriget.
- Var de kvar i bruk? - Nej.
De gjordes om till vädersatelliter.
Det här är den sista som funkar.
Kan den hjälpa oss att lokalisera vår namnlöse IMF-man?
Det kan inget göra, sir.
Men den har hjälpt oss att spåra den här kvinnan.
Hon observerades med vår man på flygplatsen i Abu Dhabi.
Vem är hon?
Var är hon nu?
Ni är här eftersom italienska polisen erhöll ett anonymt tips om
att en kvinna med ert signalement
skulle anlända med flyget från Abu Dhabi.
Den här kvinnan hade flera pass bland sina tillhörigheter.
Den här är efterlyst för bedrägeri i Sankt Petersburg.
Juvelstöld i Antwerpen. Konststöld i Monaco.
Svindleri i Milano. Utpressning i Mumbai.
Men det här är min favorit: Våldsamt motstånd i Rio.
Det får mig att undra...
Vem av dem är ni?
Jag har aldrig sett dem förut.
De låg i er handväska.
Alla med ert foto.
- Får jag se? - Varsågod.
Slående likt, men det är inte jag.
Som jag redan har sagt...
...jobbar jag som lärare i Brighton. Jag har ett sabbatsår.
Vad ni än är inblandad i, så har ni skaffat er mäktiga fiender.
Ja? Okej.
- Hennes advokat är här. - Advokat?
Domare Spezzi?
Ursäkta, vem är ni?
Interpol.
Jag är här med anledning av gripandet av kvinnan från Abu Dhabi.
Jag behöver gå igenom hennes beslagtagna tillhörigheter.
Kan jag få se legitimation?
Var är resten?
Det här är allt.
- Vad sa ni att ni hette? - Hon lämnade Abu Dhabi med en nyckel.
Hon hade ingen nyckel.
En ovanlig sådan.
Kan lätt misstas för ett hängsmycke.
Som ni säkert kan ha fått för er att hänga om Amelias hals.
Amelia?
Er fru.
Tillika mor till er vackra dotter Serena.
- Ni är inte från Interpol. - Jo, om jag så önskar.
Jag kan vara vad som helst - och vet allt.
Som att det inte vore första gången ni lagt beslag på stöldgods.
Ett Cartier-armband. Ni friades från misstanke,
men ni gav det till er älskarinna Valeria,
den 21 augusti, när hon fyllde 29.
Vem är ni?
Jag behöver söka igenom er person, för säkerhets skull.
Er sekreterare har lämnat oss.
Tack, mina herrar.
Varsågod.
Ni kan vänta utanför. Tack.
Det var du...
Du ligger bakom det här.
Jag ringde polisen, men sa inget om ditt... brokiga förflutna.
Det får du ta på dig.
Du la nyckeln i en medpassagerares ficka.
Ni bytte nummer och kom överens om att ses.
Personen har inte en aning om att nyckeln ligger där den ligger.
En aningslös kurir. Den perfekta medbrottslingen.
Jag gissar på en man. I medelåldern?
En man som hela livet väntat på att bli sedd av en kvinna som du.
Föräldralös.
Ytterst intelligent. Alltid rådig.
Den fattiga uppväxten ingöt en längtan efter livets goda ting.
Andra människors ting.
Nån såg din potential och hjälpte dig slipa dina förmågor.
Förmågor som gav dig livet som du trodde dig åtrå.
Skräddarsydda kläder, dyra middagar, lyxhotell.
Förmågor som såg till att du hela tiden undkom lagen,
fram till nu.
Tänker du klandra en flicka för att hon försöker leva ohederligt?
Du har ingen aning om vad du stal, för då hade du aldrig stulit det.
Så här gör vi.
Du hjälper mig härifrån, så leder jag dig till nyckeln.
Jag har en bättre idé.
Berätta allt du vet, så ska jag fundera på att hjälpa dig härifrån.
Börja med vem som anlitade dig.
Och ljug inte. Jag genomskådar det.
Jag har ingen aning.
Nästan all kontakt skedde på elektronisk väg.
- E-post? - Sms.
- Krypterade? - Ja.
- Nästan? - Förlåt?
Du sa att "nästan"all kontakt skedde på elektronisk väg.
Jag hämtade upp nåt på ett kafé i Luxemburg.
- Ett kuvert. - Vad innehöll det?
En biljett till Abu Dhabi.
Och...
...en bild på dig.
Jag skulle följa efter dig när du skuggade en man
som hade en nyckel och fyra miljoner i kryptovaluta.
USB-stickan var tom, förresten.
Jag kan bara få betalt genom att leverera din halva.
Och den skulle levereras till...
Venedig.
En tillställning på Dogepalatset i morgon vid midnatt.
Väntar du besök?
Dina vänner från flygplatsen. Jag såg dem i hallen nyss.
- Du kunde ha sagt det tidigare. - Det är dig de jagar, inte mig.
Pervetito!
Nej, Grace...
Nej.
Hon är min klient.
Grace...
Nej...
Nej, flytta på er!
Förlåt!
Hur parkerar de här?!
Grace, du måste stanna!
Grace, stanna! Jag försöker hjälpa dig!
För henne till mig.
Hur gick det? Nej.
Det är ingen fara.
Ge mig handen.
Försiktigt, såja.
Försiktigt...
Har du brutit nåt? Hur är det fatt?
Hunt!
Det är över.
Släpp henne.
Sätt på handfängslet.
Seså, sätt på det. Nu.
Han kommer inte att skjuta dig.
Lägg ner vapnen!
Säkerhetspolis. Han är efterlyst för terrorism!
Degas, få bort kvinnorna!
Hunt, hör på mig.
Släpp henne. Och sätt på det.
Släpp vapnen nu!
Läget är under kontroll!
Ingen fara! Ingen fara.
Ner!
- Ner! - Ta skydd!
- Du kör. - Va?
Nej!
Kör! Tryck på gasen.
Kör nu!
Kör!
In i bilen!
Bra, fortsätt så. Stanna inte.
Bilar!
Foten på bromsen och starta om.
Vänta!
- Vad gör du? - Jag ställer inte upp på det här.
Folk jagar oss.
Ja, så du får köra.
Vem är det där?
Ingen aning.
- Allt bra? - Ja, när det här är över.
Du milde.
Det är lugnt!
Finns det nån som inte jagar oss?
Vi måste göra oss av med bilen.
Dessa jävla vespor...
Vad gör du nu?
FLYKTBIL
Fixar en ny bil.
Okej...
- Ge mig en sekund bara... - Visst.
- Tack. Okej? - Ja.
- Redo? - Ja.
- Wow... - Gick det bra?
Förlåt, det här...
- Ingen fara. - Den här bilen, de...
Det är ingen fara.
- Det är deras sätt att konfigurera dem... - Nu åker vi.
Lystring samtliga enheter! Trafikkameror har identifierat kvinnan.
Hon befinner sig i en gul Fiat 500.
Vi har flera bilar som jagar den.
Nu har jag dig.
Vi är av med dem.
Vi får nog...
Ur vägen!
Barnvagn!
Vad i...?
Nej!
Kör!
Rakt fram!
- Släpp gasen! - Bilen brinner!
Det är däcken. Kör rakt fram.
Varför sladdar vi bara runt?
Såja!
Okej, nu fattar jag!
Sväng höger! In där!
Åt höger!
- Vem kör?! - Du! Kör rakt framåt, bara.
Fort!
Rakt framåt.
Eller åt vänster, visst. Kör bara. Du fixar det här.
Poliser!
Ta över ratten.
Bromsa!
Okej, nu tar du över.
Rakt fram?
- Höger! - Okej.
- Och nu? - Vänster!
Såja, det är bra.
Fotgängare.
- Bil! - Jag ser.
Gasa.
Håll i dig!
- Vad händer?! Vart är vi på väg? - Jag vet inte.
Okej, bromsa!
Hata mig inte.
Grace? Grace!
Kom igen...
Ethan!
Kom då!
Då så. Grace har ena halvan av nyckeln
och kommer att vara i Dogepalatset vid midnatt.
Vi har dessutom en rätt klar bild av vem som väntar där.
Tillställningen anordnas av vår favorit bland vapenhandlare: Alana Mitsopolis.
Vita änkan.
Vet hon vem du är,
eller tror hon fortfarande att du är massmördaren John Lark?
Vem säger att jag inte är det?
Satte hon inte ett pris på ditt huvud?
Det stämmer. Hon och Ethan... löste det.
Du sa aldrig hur.
- Kan vi fortsätta? - Javisst.
Även om vi får tag i den kompletta nyckeln i kväll,
så måste vi ändå hitta nån som vet vad den låser upp.
Frågan är då var vi börjar leta.
Bomben hamnade inte på flygplatsen av sig själv, utan placerades där.
Nån jobbar för Entiteten.
Det här är det jag sparade ner från kamerorna på flygplatsen
fram till dess att allt gick snett.
Och det här är bildflödet från dina AR-glasögon.
Jag har kört ansiktsigenkänning. Lägger du märke till nåt särskilt?
- Som ett spöke... - Spöken har ingen spegelbild.
Den enda personen på flygplatsen som inte går att identifiera.
Den enda mannen som inte syns nån annanstans på flygplatsen,
utom i just den där spegelbilden.
Han raderas.
I realtid.
Entiteten...
Den skyddar honom.
Du såg honom, va?
Jag var inte säker.
Vem är han?
Nån jag trodde... dog för många år sen.
I ett annat liv.
Innan IMF.
Innan jag ställdes inför valet.
Sanningen är
att han gjorde mig till den jag är i dag.
- Har han ett namn? - Han kallar sig Gabriel.
Känner du honom?
Ingen känner honom.
Han har inget dokumenterat förflutet.
Det har Entiteten sett till.
Han är en mörk Messias,
Entitetens budbärare.
Han ser döden
som en gåva att dela med resten av världen.
Hur vet du det här?
Jag har fortfarande kvar en del vänner på MI6.
De är rädda för att brittiska regeringen ska få kontroll över Entiteten.
Varje försök att stoppa dem skulle ses som förräderi.
Och eftersom du var ute i kylan tog dina vänner kontakt med dig.
De visste att Gabriel jobbar för Entiteten.
Och att han var på väg till Istanbul för att köpa ena halvan av en nyckel.
Så...jag såg till att hinna före.
Och när Kittridge satte ett pris på ditt huvud,
gömde du dig i öknen.
- Men prisjägarna hittade dig ändå. - Ja.
Sa dina vänner vart nyckeln leder?
MI6 misstänker att den på nåt sätt ger tillgång till Entitetens källkod.
Källkod.
- När hade du tänkt berätta det här? - Jag berättar det ju nu.
Vännerna på MI6, hur kontaktade de dig?
Pratade ni - ansikte mot ansikte?
Jag är ju ute i kylan.
De kunde inte ta den risken så all kommunikation...
Skedde på elektronisk väg. Digitalt.
- Vi vet inte att det var Entiteten. - Eller att det inte var det.
Vi kan inte vara säkra på att nåt är verkligt bortom det här samtalet.
Ni borde inte vara här.
- Ethan... - Nej. Jag känner Gabriel.
Det är inte dödandet han njuter av, utan lidandet det åsamkar.
Han vet att han bäst kommer åt mig genom att ge sig på er.
- Och om Gabriel vet vem jag är... - Så gör också Entiteten det.
Det finns en anledning till att han vill ha mig här...
Till att han, eller det, vill ha er här.
"Vem eller vad är viktigast för dig?"
Nej, ni måste härifrån.
- Den vill kanske bli av med oss. - Som på flygplatsen.
Eller att du går dit ensam.
Jag slipper i alla fall oroa mig för er.
Det var därför jag inte ville säga nåt.
Du spelar fyrdimensionellt schack med en algoritm.
Entiteten vet vilka vi är.
Den förutser vartenda drag!
Vad vi än gör, så måste vi anta att den har räknat med det.
Om du vill besegra den, måste du börja tänka som den.
Kallsinnigt, logiskt, utan känslor.
Om nyckeln ger kontroll över Entiteten,
är Gabriel den absolut sista som ska ha den.
Hon har rätt, Ethan.
Vi kan inte låta Gabriel få den.
Och våra liv får inte betyda mer än det här uppdraget.
Det accepterar jag inte.
Första gången jag är i Venedig.
Samma här.
Får jag bjuda på nåt att dricka?
Jag väntar på nån.
Det gör jag med.
Vi kan väl vänta tillsammans. Jag heter Gabriel.
Säger ni det, så.
Och du heter Grace.
- Jag har den inte på mig. - Det hade jag inte förväntat mig.
Jag är ändå inte här för nyckeln.
Vad vill ni?
När vi ändå väntar kan jag berätta en historia.
Ni är inte den jag kom för att träffa.
Den handlar om dig, Grace.
Och jag vet hur den slutar.
Låt mig bjuda på nåt, så kanske vi kan ändra på det.
Festen väntar.
Ursäkta mig, sir.
Vill ni vara vänlig och följa med?
Du måste förstå att du på inget vis är unik.
För 30 år sen...
...hette hon Marie.
Den första av många kvinnor som litade på vår gemensamma vän.
Kvinnor som alla har nåt han söker.
Kvinnor som inte förstår vad de har gett sig in i, säger han.
Låter det bekant?
Vad hände med Marie?
Hon mötte samma öde som alla kvinnor han utnyttjar.
Som alla som kommer i kontakt med den där nyckeln.
Han struntar i om folk lever eller dör.
Han tänker bara på att uppnå sitt mål.
Och just nu är du det enda som står i hans väg.
- Varför ska jag tro på er? - Det ska du inte.
Du har trätt in i en värld av lögner. Inget som nån säger är sant.
Kom ihåg det när han lovar att skydda dig.
Grace...
Det var inte i går, Ethan.
Du borde ha dödat mig när du hade chansen.
God kväll, allihop.
Är det inte John Lark?
Även om det inte är det.
Men till dess att du berättar ditt riktiga namn får Lark duga.
Kul att se dig igen, Alana.
Och ni måste vara Gabriel.
Jag har hört ytterst lite om er.
Ni är mycket stiligare i verkligheten...
En sann gentleman, därtill.
Och du måste vara Grace.
Borde jag veta vem ni är?
Jag tror att du har nåt som tillhör mig.
Du anlitade mig.
Jag handplockade dig.
Låt bli!
Låt bli själv.
Hon har den inte.
Var är den?
På det sista stället ni skulle få för er att leta.
Vad sägs om en drink på övervåningen?
Vart är du på väg?
Privat fest. Du får inte gå in här.
Fan...
Som de flesta av er vet är jag bara en mellanhand.
Jag sammanför köpare och säljare.
Ibland för pengar eller information,
men oftast för vänskaps skull.
Jag vill bara att alla ska komma överens.
Med mig i synnerhet.
Men världen förändras.
Sanningar luckras upp och kriget närmar sig.
Och nyckeln till världsherravälde är - kan man tänka sig - en nyckel.
En nyckel som ger kontroll över Entiteten.
Och som varenda stat i världen skulle betala en furstlig summa för.
Och några av mina käraste vänner,
de stora kärnvapenmakterna och några mindre aktörer,
har bett mig om nyckeln.
Men om du nu får tag i nyckeln ställs du inför ett omöjligt dilemma.
Den som får nyckeln kommer att vara er evigt tacksam,
men för resten av världen förvandlas ni till en fiende.
Jag gillar henne!
Vilken är din koppling till honom?
Gabriel representerar en annan part.
Faktum är att vårt party arrangerades av den parten.
Man kan till och med säga att den parten är själva partyt.
Är det här...?
Entiteten.
Intrigen tätnar...
Ska jag ge nyckeln till en av mina gamla vänner,
eller överlämna den och mitt öde åt Gabriel och hans djävulska maskin?
Hur kan ni vara så säker på att ni får tag i hela nyckeln?
- Du har ena halvan... - Och hon vet var den andra är.
Förutsatt att ni nu får tag i nyckeln, varför behåller ni inte den själv?
Hon vet lika lite som vi andra vad nyckeln låser upp.
Du blir tvungen att välja bland friarna.
Osmakligt uttryckt, Lark, men sant.
Jag, å andra sidan, vet vad den låser upp.
Och vad erbjuder han för den?
Som jag sa till Grace förut, är jag inte här för nån nyckel.
I morgon har jag ändå bägge halvorna i min hand.
Hur kan ni vara så säker?
Ni har ingen aning om vilken kraft jag företräder.
Tusentals kvadriljoner beräkningar per millisekund
som obemärkt manipulerar miljarder människors tankar,
medan den samtidigt analyserar varje tänkbart kausalt samband
för att staka ut det mest sannolika förloppet.
Det krävs bara några enstaka justeringar i nuet
för att framtiden ska vara säkrad.
Jag får nyckeln.
I morgon.
- På Orientexpressen mot Innsbruck. - Innsbruck?
Den vet att du redan har valt din friare.
Den vet att du tänker para ihop nyckelhalvorna
för att själv tillskansa dig makt.
Men jag har blivit lovad att nyckeln ska landa vid min fot,
förutsatt att nån dör. I kväll.
Vem?
Hon.
Eller hon.
Och du blir vittne, Ethan.
Nyckeln kommer till mig och därefter försvinner jag,
som en rökstrimma i en orkan.
Men inte förrän nån du håller av är död.
Så står det skrivet.
Visst förstår ni vad som händer?
Han är rädd.
Den är rädd.
Den vet att vi är nära nu.
Varför skulle du annars vara här?
Hjälp mig få hela nyckeln så dödar jag den.
Den vet dina hemligheter, Alana.
Lyssna inte på galningen!
Om du hjälper honom så dör du.
Om du hjälper honom dör alla.
Vi ses i morgon.
Alana?
Hans öde är redan skrivet.
Ska vi skriva ditt också?
Alana.
Jag beklagar... Lark.
För gammal vänskaps skull låter jag dig välja vem av dem.
Ilsa...
...eller Grace.
Döda honom, Zola. Döda honom!
Då är avgörandet hos dig, Alana.
Men kom ihåg att Grace vet var den andra halvan är.
Om nåt händer nån av dem,
finns det ingen plats på jorden där du eller din gud går säkra för mig.
Dit jag inte tar mig för att döda dig. Det står skrivet.
Kul att se dig igen, min vän.
À bientôt.
Du har begått ett stort misstag.
Mitt liv står på spel.
Jag måste vara med på tåget i morgon.
Och jag måste ha nyckeln.
Jag struntar i hur jag får den.
Rör dig inte.
Ta dig så långt härifrån du kan.
Vad fan...?
Grace!
Luther, Benji, jag behöver hjälp.
Grace har lämnat palatset med nyckeln.
- Vi är här. - Var är hon?
Fan, bilden försvann! Jag behöver en annan satellit.
- Jag hackar ryska Zenith 4. - Bottenskrap, men det får duga.
Häråt!
Vart ska jag? Kom igen!
- Vänta... - Snabba på.
Hon är norrut, på väg över bron.
Kan du upprepa?
Norrut. Hon är på väg över bron.
Ethan, ta till höger.
- Jag ser det! - Nerför gränden och till vänster.
- Bilden försvinner. - Jag söker efter en ny.
Entiteten slår ut satelliter snabbare än jag hinner hacka dem.
Benji, var är hon?
- Nerför gränden, sen vänster. - Uppfattat.
Sväng höger.
Förlåt, jag menade vänster. Åt vänster igen.
Herregud...
Den är inne in i vårt system. Du pratar med Entiteten!
Sväng vänster. Sväng höger. Över bron på vänster sida...
Ethan, det är inte jag!
Ethan, kom.
Ta gränden till vänster. Sväng vänster.
Höger.
Återupprätta förbindelsen.
Jag ska lokalisera Ethan.
Till höger i slutet av gränden.
Jag ser Grace cirka 800 meter framför dig. Sväng in i gränden.
- Nej, inte däråt! - Va?
Vartåt ska jag?
Vänster eller höger?
Det kvittar.
Vadå kvittar? Var är hon?
Hon är på väg till Minichbron...
...där Gabriel väntar.
Du hinner inte dit i tid.
Men det gör du, Ilsa.
Jag vet vad som betyder mest för dig.
Det här är inte Benji...
Nej, det är det inte.
Och du är död.
Då får det bli så.
Jag hoppades att det skulle vara du.
Förlåt.
- Jag har glömt ditt namn. - Luther.
Benji.
- Och hennes? - Ilsa.
Stod ni varandra nära?
Du och hon?
På vårt vis.
Hon är död på grund av mig.
Nej, men du lever tack vare henne.
Så är det.
Hur ska jag känna kring det?
Det lär du aldrig få svar på.
Jag beklagar.
Om jag på nåt sätt kan hjälpa...
Det var det vi ville prata om.
Om drygt tre timmar,
förväntas Vita änkan kliva ombord på Orientexpressen mot Innsbruck,
där en köpare väntar på att ta emot den kompletta nyckeln.
Men hon har inte den kompletta nyckeln.
Inte den änkan, nej.
Men vår skulle kunna ha det.
Vad...är det där?
Din möjlighet att bli nån annan.
Jag förstår inte.
Vi tänker inte ljuga, Grace. Du är rejält illa ute.
Den här gången hjälper inga falska pass.
Stater vet vem du är.
Vita änkan också.
Och Entiteten.
För dig återstår tre alternativ.
Fängelse.
Döden.
Eller så gör du valet.
Valet?
Alla vi har nån gång befunnit oss i en situation som liknar din.
Där vi erbjöds att göra ett val.
- Samma val som vi nu erbjuder dig. - Det vill säga...?
Bli en av oss.
Bli en vålnad.
Vänta lite nu. Stopp.
- Ni kan väl inte mena allvar. - Du sa ju att du ville hjälpa...
Du ska hoppa av tåget... med nyckeln?
Ja.
Du
- Inte vi. - Ja.
Och vad händer med mig?
Du låter dig frihetsberövas av underrättelsetjänsten,
troligtvis av samma personer som har jagat mig sen Abu Dhabi.
Kort därefter får du besök av en man vid namn Eugene Kittridge.
Säg att jag har skickat dig, att jag har gett dig valet
och att du bestämt att tacka ja.
Litar du på denne Kittridge?
Jag litar på att han ser ditt värde. Han kommer att vilja dra nytta av dig.
Och därefter... Vad väntar?
Det här?
- När får jag tillbaka mitt liv? - Vilket liv?
Jag menar det, Grace. Vilket liv?
Jag har levt det där livet. Det har alla vi gjort.
Ingen tvingar oss till det här, Grace.
Vi är här för att vi vill vara det.
Vad sägs om en engångsgrej?
Jag hjälper er, ni ger mig nytt ett liv.
- Nytt namn, lite fickpengar... - En dödsdom.
Utan ett team handlar det inte om hur många år eller månader du överlever.
Det handlar om hur många timmar.
Men om jag stannar är jag säker för att ni skyddar mig, eller?
- Ja. - Nej.
Det kan jag inte lova dig.
Det kan ingen av oss.
Men jag svär...
...att ditt liv alltid kommer att vara mig viktigare än mitt eget.
Du känner mig inte ens.
Vilken skillnad gör det?
En BASE-fallskärm och en speedwing, beroende på hur du behöver lämna tåget.
Jag har ställt om kommunikationen till kortvåg via rymdvågor.
Inte lika tillförlitligt som via satellit, men helt analogt, skyddat mot Entiteten.
Jag fattar.
Nu lämnar jag er.
Hårddisken från laptopen jag använde i går kväll.
Finns minsta spår av Entitetens kod där så hittar jag det.
Men det kräver allt jag har.
Jag måste jobba helt offline nånstans där Entiteten inte hittar mig.
- Jag måste ge mig av. - Jag förstår.
Men först...
...behöver jag fråga en sak.
Inte som kollega, utan som vän.
Vad är målet?
Att döda Entiteten.
Tänker du döda Gabriel också?
Han vet vad nyckeln låser upp.
Vi behöver honom vid liv. Jag har inte glömt det.
Men kommer du ihåg det när du ser honom i ögonen?
Tänk efter.
Varför skulle Entiteten annars få honom att döda nån du bryr dig om?
De andra tror sig kunna tygla Entiteten.
Bara du försöker döda den.
I ett av sina framtidsscenarier ser den dig vinna, Ethan.
Den känner rädsla.
Rädsla för att du tar Gabriel vid liv
och tvingar honom att avslöja vad nyckeln låser upp.
Min gissning är att den räknar med ett av två sannolika utfall.
I det ena dör du på tåget.
I det andra dödar du Gabriel.
I bägge fallen vinner Entiteten.
Luther...
Du har nog rätt.
Se till att få tag i nyckeln och lämna tåget med livet i behåll.
Döda inte Gabriel.
Och vad du än gör, avvik inte från planen.
Ethan!
- Vad har hänt? - Den är helt död.
- Vadå död? - Den slocknade bara.
Jag hann få till Graces mask, sen fick den kortslutning.
- Kan du laga den? - Den är stendöd.
Det hade inte gått på ens en vecka och tåget avgår om en timme.
Ethan... Du får göra det utan.
Det är uteslutet. De letar efter Ethan och Grace.
Masken var hans biljett ombord.
Vad innebär det?
Grace får gå själv.
- Vad sa du? - Va?
Tänk ut ett annat sätt att få på mig på tåget.
Hitta en kurva där det saktar ner så att jag kan hoppa på.
Vänta lite nu...
- Menar du att jag får göra det själv? - Nej, du håller dig till planen.
Säkra änkans nyckelhalva, verifiera den med vår.
Men i sig saknar nyckeln värde.
Vi måste fortfarande träffa köparen och ta reda på vad den låser upp.
- Hur då? - Hur då?
Vi kommer på nåt.
- Jag behöver lite fler detaljer än så. - Detaljer är mest i vägen.
Du klarar det, Grace. Få tag i nyckeln och vänta.
Jag kommer.
Om Grace ska med tåget
måste hon sätta på sig masken och åka härifrån nu direkt.
Lova mig att du är på tåget.
Jag kommer att vara där...
...vad som än sker.
ÖSTERRIKISKA ALPERNA
Vi har ögon på flygplatsen, tågstationen och hamnarna.
Grace tar sig inte från Venedig utan att vi får reda på det.
- Hur ligger vi till? - Ta det lugnt, tåget är i tid.
Du har några minuter till godo.
-Är du säker? - Ja, jag har tåget framför mig nu.
Det bör sakta ner för kurvan om exakt två minuter.
Vi måste hålla tiden - oavsett vad.
Uppfattat. Ses vid mötesplatsen.
- Där har vi vårt tåg, Ethan. - Jag ser det.
- Bör närma sig kurvan när som helst. - Det ser inte ut att sakta ner.
- Hur kan vi vara säkra på att han är här? - Hon är här.
Tänk om han hade goda skäl.
- Vem? - Hunt.
- Tänk om han hade goda skäl att hoppa av. - Han håller alltid på så där.
Han och hans jävla pajasgäng.
- Det är alltid samma sak. - Men tänk om de hade goda skäl?
Vad hade du gjort med nyckeln?
En nyckel med kraften att få hela världen på knä.
Jag hade gett den till mina överordnade.
Tänk på möjligheterna som hade öppnats.
Hade du inte tvekat ens en sekund?
- Nej. - Varför inte?
Det är för mycket makt för en enda människa.
Precis.
För mycket makt för vem som helst.
Det kanske är det som driver Hunt.
Jag börjar snart undra vems sida du är på, Degas.
I fråga om världens undergång är jag nog på alla människors sida.
- Jag missade tåget. - Missade? Hur är det möjligt?!
Vad tror du?
Gabriel.
- Så vad gör vi? - Ingen panik.
Jag följer efter. Hjälp mig ombord.
Hur ska jag göra det?!
Självstyrning inkopplad.
Jag vill vara i fred fram till mötet.
- Var är du, Ethan? - Alana?
Är allt som det ska?
Alana, är allt bra?
Alana?
Alana!
Alana?
Du har bytt kläder...
Vilket du aldrig gör.
Mr Kittridge.
Kittridge...
Ni är inte Alana Mitsopolis.
Det kan ni inte vara.
Den Alana jag minns var så här lång
och drack varm choklad i Tuileriträdgården med sin mamma.
- Paris! - Javisst.
Paris...
- Ska vi...? - Ja.
Hur ligger vi till?
Fortsätt åt samma håll så leder jag dig.
Uppfattat.
Å min regerings vägnar är jag alltså motvilligt beredd
att acceptera era villkor i utbyte mot den kompletta nyckeln.
Ja, angående nyckeln...
Vi gick visserligen med på att tillhandahålla er hela nyckeln...
...men vi har stött på problem.
Nej, det har vi inte.
Men villkoren har ändrats
en smula.
Jag behöver visst påminna om min överenskommelse med er salig mor
som gjorde att hon slapp bli gammal och dö bakom galler.
Ert familjeimperium har fått fortsätta verka
på villkoret att ni främst tjänar våra gemensamma intressen.
Men när vi väl överlämnar nyckeln förvandlas andra makter till våra fiender.
Därför behöver jag nåt mer från er, i förväg.
För egen räkning.
Jag lyssnar.
Zola, kan du vänta i baren?
STORBRITANNIEN
- Den där kvinnan... - Känner ni henne?
Hon är svår att missa, om vi säger så.
Om ni lärde känna henne skulle ni se att hon har en del goda egenskaper.
Okej, vad har jag missat?
Jag... Hon utförde ett jobb för mig
och jag vill att ni skyddar henne.
- Skyddar henne från vem? - Från alla.
Från mig också.
Och ingen får veta att jag skyddar henne.
Inte ens Zola.
Faktum är att nästa gång vi möts
så kommer jag inte att minnas det här samtalet.
Du måste vara "Paris".
- Ni lät meddela att ni hade nyckeln. - Nej, att den är på tåget.
- En transaktion äger rum just nu. - Det vet vi.
Då vet ni också att mottagaren inte blir svår att göra sig av med.
Det är ingen.
Ni tror er veta vad nyckeln låser upp men vet inte var själva låset är.
Om nåt skulle hända mig
är nyckeln så gott som värdelös.
Det är nu du börjar berätta.
Var är tåget?
Du är på rätt väg, men du måste köra fortare.
Jag kör ju så fort jag kan!
När börjar det gå utför?
Inte långt kvar nu.
Den AI som vår agent stal kan göras om till vapen
och sen skickas vart som helst i världen via satellit.
Den tränger igenom alla system, utför sin tilldelade uppgift
och raderar därefter sig själv spårlöst.
Den perfekta agenten.
Vi lyckades överföra en tidig kopia av den till Rysslands modernaste ubåt.
Den topphemliga Akula-klassen. Gick under namnet Sevastopol.
Uppdraget var från början att sabotera Sevastopols smygförmåga.
För att kunna spåra henne.
Vår AI skulle rikta in sig på ubåtens sonarsfär
i hjärtat av dess försvarssystem.
Men av skäl som vi inte helt förstår avvek den från uppgiften och...
...gick överstyr.
Besättningens frusna kroppar bärgades följande vår, i packisen.
De två nyckelhalvorna var då mystiskt försvunna.
Sevastopol var försvunnen.
Än vet ingen vart den tog vägen.
Jag vet exakt var hon ligger.
Jag är den enda som vet det.
Jag vet också att efterföljande försök att tämja AI-algoritmen,
bara gjort den mer svårkontrollerad.
Den gjorde uppror. Skrev om sin egen kod. Och utvecklades till Entiteten.
Och det är bara genom att använda dess ursprungliga källkod
som den kan kuvas eller förintas.
- Skulle detta oroa oss? - Ni vore inte här annars.
Nu spelar vi med öppna kort.
Vi vet båda vad nyckeln låser upp,
och att svaret på hur Entiteten tyglas
finns djupt begravet i Sevastopols minne.
Ihop med bevis som binder er till ubåtens förlisning.
Och eftersom ingen av oss vill att nån annan hittar den,
tänkte jag... Varför inte bilda en allians?
Allians?
Bara föreställ er Entitetens gränslösa beräkningsförmåga
i kombination med den enorma kraften i USA:s militärindustriella komplex.
Det vore en ansenlig styrka.
Självklart skulle vissa individer, med förlegade åsikter om patriotism
behöva... undanröjas.
Bara så jag förstår rätt...
Ni vill skapa en maktallians med Entiteten,
rensa er regering på "gamla idéer"
och skapa en ny superstat som ska härska över världen.
Ja, men ni vet...
Med människors bästa i åtanke.
Och ni är helt säker på
att ni är den enda i världen som känner till var Sevastopol är?
Den enda.
Du kommer att förråda oss.
Du kommer att berätta allt du har hört för Ethan Hunt...
...eftersom han skonade ditt liv.
Då är vi överens.
Jag lägger till immunitet och ny identitet för Grace.
Nu återstår bara era bankuppgifter.
Överföring
Avkrypterar blockkedjan
Är vi klara?
Sanningens ögonblick.
Så...det var rätt halvor ändå.
Ni gjorde det rätta.
Den här nyckeln...
...kommer att förändra världen.
Benji, jag måste ha svängt fel nånstans...
Nej då, du är rätt.
Hur kan det här vara rätt?
Du ser väl tåget?
Ja, jag ser det. Än sen?
- Och du har en fallskärm. - Fallskärm?
Vad tänker du dig att jag ska göra?
Tja, du vet... Hoppa.
- Hoppa?! - Ja.
Benji, jag är inte högt upp nog.
Jag kommer att slå i avsatserna här innan skärmen ens hunnit veckla ut.
Och även om den hinner det
förstår jag inte hur jag ska korsa dalen
och lyckas landa på ett tåg i rörelse!
- Hör du? - Ja, jag hör!
Jag försöker bara hjälpa dig!
Du behöver tagga ner lite och ta dig samman,
för jag är förbannat pressad just nu!
Okej, tänk...
Så hur gör jag...?
Jag måste ner från berget.
Klarade du det?
Allt bra?
Jag försöker ta mig ner från berget!
Godkänn - Avböj
Alana?
Jag fick en så märklig känsla aV
att nyckeln inte är det enda jag skulle ha sålt.
Nu förstår jag inte.
Det känns bättre att bara veta att den är i rätt händer.
Adjö, mr Kittridge.
- Ett nöje att träffas igen. - Detsamma.
Släpp honom inte ur sikte.
Håll honom i säkerhet tills vi når stationen.
- Alana? - Oroa dig inte för mig.
Alana?
Ja, vem fan annars?
Nyckeln...
Var är nyckeln?
- Hon har nyckeln. - Vem då?
Den andra!
NÖDBROMS
Flytta på er! Ur vägen!
- Snälla! - Vänd dig om!
- Okej... - Alla andra lämnar vagnen!
Jag ser tåget!
Jag tror inte jag klarar det.
Nyckeln.
Nyckeln!
Annars sätter jag nästa kula i dig.
På bordet.
Döda henne.
Grace!
Ethan!
Är du oskadd?
Är du?
Nyckeln!
Säg att du har den.
Var är den? Den var ju här nyss.
- Vi är på ett skenande tåg. - Jag vet.
Jag tar honom.
Du...
- Du stoppar tåget! - Okej. Va?!
- Nej, vänta! Hur då?! - Du löser det.
Va?!
Ursäkta, en man sprang förbi nyss...
Mannen som sprang förbi?
Mr Kittridge?
Vad gör ni här?
Jag är inte här, men ni är det.
Och såvida ni inte vill degraderas till postsorterare,
gör ni exakt som jag säger.
Jag vet vad nyckeln låser upp, Ethan.
Jag är den enda som vet.
Hunt!
Hunt, gör det inte!
Släpp kniven!
Släpp den!
Släpp den, sa jag!
Nu!
Res dig upp!
Okej.
Släpp knivjäveln!
Okej.
Men grip honom.
Rikta era vapen mot honom. Det är honom ni vill ha!
- Degas! - Jag tar det.
Det är honom ni vill ha!
Jag skiter i honom. Det är dig jag är ute efter.
Nej!
Ta det lugnt.
Hör på.
Alla ombord kommer att dö om ni inte gör exakt som jag säger.
Mesdames, messieurs, excusez-moi...
Alla lämnar vagnen! Till tågets bakre del!
Grace...
Jag kunde inte få stopp på det.
Det kan ingen.
Kom.
- Ethan, nyckeln. - Det är lugnt.
Det är mitt fel.
Om nåt händer...
Jag har den.
Vi har den.
Ethan!
Vadå tappade bort nyckeln?!
Fortare, rappa på!
Till bakre delen av tåget, hela vägen!
Vad pågår?
Eftersom ni inte är här, sir, är det inget ni behöver tänka på.
Hela vägen bak!
Ethan!
Grace!
- Du måste hoppa! - Hoppa?!
Hoppa! Nu!
Herregud...
- Jag brinner! - Rör dig inte!
Den har slocknat.
Håll i dig!
Spring!
Håll i dig.
Jag har dig.
Titta inte ner, okej? Se på mig.
Nu hoppar jag till andra sidan och du väntar här, okej?
Grace, du måste släppa mig.
Låt mig hoppa, annars dör vi.
Litar du på mig?
Du måste lita på mig.
Okej...
Kom nu.
Ge mig handen och hoppa. Titta inte upp, se på mig.
Jag låter dig inte falla.
Jag lovar. Jag låter dig inte falla!
Hoppa nu!
Du måste lita på mig, hoppa!
Titta inte ner.
Lyssna noga nu. Vi gör det här tillsammans.
Grace!
Ingen fara.
Klättra förbi mig.
- Tack, Luther. - Vad är det där?
En speedwing.
Den tar oss härifrån.
Ethan... Ethan!
Han hade rätt.
Han sa till mig...
...att jag skulle förråda honom.
Varför...
...skonade du mitt liv?
Nej, nej... Dö inte.
Vet du vad det här är?
Vet du?
Vad låser den upp?
Sevastopol...
Sevastopol?
Staden på Krim?
Var?
Var i Sevastopol?
Sous-marin...
Ubåt...
Sevastopol.
Lycka till.
De är här snart, Ethan.
Merci...
Vad är det?
Vad?
Den är bara för en person.
Jag förstår.
- Grace... - Det är ingen fara.
Det var ju planen.
Du har nyckeln. Du måste härifrån.
Grace...
Hunt?!
Hoppa! Hoppa!
Nej, Hunt!
Flytta på dig!
Nej...
Hon lever.
Kom igen, dö inte.
Det här är bättre, inte sant?
Ansikte mot verkligt ansikte.
Mr Kittridge...
Ethan Hunt sa till mig att ni är en person att lita på.
Jaså, det gjorde han?
Han sa också att ni skulle erbjuda mig ett val.
Intressant...
Jag väljer att tacka ja.
Vi undkommer inte vårt förflutna.
Vissa av oss är dömda att upprepa det.
Grace tror kanske att du räddade henne,
men både du och jag vet att du bara har köpt henne tid.
Men så är det ju alltid, inte sant?
Det är korset du tvingas bära.
Ju närmare nån kommer dig,
desto svårare blir det att hålla dem vid liv.
Tack och lov...
En ny dag för med sig nya bördor.
Nyckeln är bara början.
Vart den än leder...
...vad som än krävs för att nå dit...
...så måste du klara dig på egen hand.
Om du misslyckas med uppdraget,
vinner Entiteten - och Gabriel.
Och världen får ta de ödesdigra konsekvenserna.
Om några i ditt team tas tillfånga eller dödas,
är deras offer förgäves.
Så skynda dig.
Tiden är knapp.
Världen vet det inte, men de räknar med dig.
Lycka till, Ethan.
Undertexter: Joakim Troué