EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Beltet sitter ikke riktig. Her.
Ok. Gå.
Gå.
Er det slik det har blitt, Sassy?
Det var et fantastisk show.
Burde det ikke være 100 stykker her som sier akkurat det samme?
Som er oppe for sent og har det for gøy.
Men nei, det er bare oss to. Og du er bare her fordi du får betalt.
Du har anmeldelsene, ikke sant?
Jeg vil ikke høre dem.
De er misunnelig på meg fordi jeg er en stor stjerne.
Jeg forvirrer folk.
De ser meg på Donahue, så ser de meg ute med Barbara Walters,
Andy Warhol eller Cher.
Jeg forstår. Jeg har for mye. Jeg hadde også hatet meg.
Hva tror du er hovedkritikken?
Jeg tror den er at du pleide å designe innovativ damemote.
Pakket kvinner i en følelse.
I din smak.
Og nå er det bare gensere og glidelåser…
Dra til helvete.
-Jeg sier ikke det. De gjør det. -Kjære deg. Jeg tuller bare.
Les en til meg.
Ok.
"Hans nye kolleksjon for JCPenney er Halston…"
Fortsett.
"…er Halston uten substans
og en spinkel fremstilling av designerens arbeid."
Enda en.
"Halstons megakolleksjon svekkes av for lite fokus på passform.
En rød og sort drakt…"
Jeg hører deg ikke!
"…ble vist på en realistisk kort, lubben modell,
men snittet var så uvørent at hun druknet i den.
Mens en liten lilla omslagskjole
var for kort til å være akseptabel på en fin lunsj,
eller for den saks skyld, den lokale baren."
Anmeldelser betyr ingenting.
God morgen. Hvordan går det?
God morgen.
Hei.
Hvordan går det?
-Det var en Moser, din idiot. -Jeg driter i hva det var.
Du bryr deg bare om tingene dine. De dyrebare tingene dine.
Vet du hva det mest verdifulle du har hatt er? Meg.
-Ja, du er klippen min, Victor. -Dra til helvete.
Hva må jeg gjøre for å få deg til å dra?
Som om du kunne. Du begynner bare å grine.
"Vær så snill, ikke dra. Du er et geni. Alt jeg har, er på grunn av deg."
Det var ikke mine ord.
Pisspreik! Du tar all æren og alle jævla pengene.
Men du vet at alt kom fra denne hjernen.
Får jeg noe av æren? Nei, du behandler meg som en hund.
Victor.
Bare si hva det er du vil ha fra meg?
Én million dollar.
Jeg vil ha et stort studio som Warhol. En fabrikk for å skalere opp arbeidet.
Alle gjør det for Andy. Det er det jeg vil ha.
Én million dollar? Du får det tilbake på et år.
En lur investering.
-Det er vanvittig. -Jeg fortjener intet mindre.
Det er ikke det du fortjener, men jeg vil bare at du skal dra.
Du vil ikke gjøre dette. Jeg har skitt på deg.
Alle hjemmevideoene?
Tror du fruene på JCPenneys vil høre om hva du gjør på soverommet?
-Du våger ikke. -Jeg gjør det, kjerring.
Betal, ellers gir jeg dem til Donahue.
Skal du utpresse meg? Etter alle årene jeg har beskyttet deg?
Forsørget deg! Er det slik det skal ende? Kom deg ut og kom aldri tilbake.
Du brakk nesen min! Jeg skal saksøke deg!
Susan!
Det er noe galt med disse tallene.
Det står at han brukte 40 000 dollar på orkideer i fjor.
-Nei, det stemmer. -Hva med reisekostnadene?
Her, 354 000 dollar på ett år? Har noen lagt på en ekstra null?
Han tar limousin overalt. Bare det er 5000 dollar i måneden.
Da Martha Graham ble hedret i Paris forrige måned,
kjøpte han et sett med bagasje fra Goyard,
tok med seg elleve ansatte på privatfly og innlosjerte dem på Ritz.
-Hvorfor flyr han dit for Martha Graham? -De er venner.
-Han finansierer dansegruppen hennes. -Men hvorfor betaler Esmark?
Prøvetekstiler, 750 000 dollar!
Noen må skumme fløten. Hva koster musselin? Fem dollar?
Han bruker ikke musselin når han designer.
Skal kjolen være i sateng, bygger han den i sateng.
Jeg forstår ham. Tekstiler er hans styrke. Hvordan de faller og slikt.
Han er kunstneren. Tekstiler er hans medium.
Sånn er det bare.
Hva skjer om jeg går til styret i Esmark, et børsnotert selskap,
og sier at avdelingen jeg ble ansatt for å snu
ikke kan redusere kostnadene fordi det bare er sånn?
-Hva tror du skjer da? -Får du sparken?
-Jeg elsker den. -Han sitter i telefonen!
Beklager, Liza. Jeg må legge på.
En eggesandwich kom nettopp inn på kontoret mitt.
-Herrefred. -Glad i deg.
Ring tilbake.
Utgiftene er himmelhøye. Du sa at du skulle ta deg av det.
Jeg tror du lider av vrangforestillinger. Det har jeg aldri sagt.
Jeg designer i en skala som bare kan beskrives som herkulisk.
Tallene gjenspeiler hvordan jeg kan oppnå det.
Jeg har gitt deg kofferter, solbriller. Jeg har gitt deg strikkeplagg og belter.
Hva med herreklær?
Møblene? De skulle være klare for flere uker siden. Hvor er de?
-Dette er ikke hermetikk. -Jeg jobbet ikke med hermetikk!
Jeg var daglig leder for Playtex-avdelingen i Esmark,
og nå er jeg direktør for Halston.
Jeg designer ikke tamponger, men du spør meg sikkert snart.
Jeg jobber meg i hjel. Hver eneste dag.
Ja. Du brenner lyset i begge ender. Jeg vet hvordan du gjør det også.
Vaktmestere kommer hit om kveldene og tar bilder av kokainrester på pulten.
-Vil du se? -Nei.
Du har et narkotikaproblem.
Dop og alkohol. Jeg vet ikke.
Men jeg vet at hvis du ble normal igjen, kan vi få stedet til å gå på skinner.
Normal?
Hva er normalt?
Er du normal?
Gi meg Mexico-avtalen.
Du trenger ikke engang å si ja. Bare vift med hånden, og den er i boks.
Alt er klart, 30 millioner dollar. Du kan fortsette pengeforbruket ditt.
Nei.
Ikke si nei før du vet hva du sier nei til.
Jeg vet hva jeg sier nei til. Du har utvannet merkenavnet mitt nok.
Jeg vil ikke sette navnet og arven min på lisenser designet av andre!
Folk jeg ikke kjenner og ikke har godkjent!
Jeg nekter kategorisk! Kom deg ut!
Bare vift med hånden. Bare nikk.
Se på hodet mitt.
Det beveger seg ikke.
Nei, takk. Jeg har fått nok.
Halston.
Du ser sliten ut.
Jeg begynner å bli gammel, Martha. Én fot i graven.
Jeg bare tuller. Jeg er under litt press.
Kan jeg si noe? Av kjærlighet.
Gud tilgi meg for å snakke om anmeldere, men du hva de sier om dem, ikke sant?
De har vendt seg mot meg. Jeg vet det.
Ja ja. Så synd.
Ja, men jeg føler at du har vendt deg mot deg selv også.
Det er poenget. Jeg vet hva du er i stand til.
Du kan henføre dem på nytt om du ville. Det vet jeg.
Jeg bryr meg ikke lenger.
Jeg vet hvem jeg er. Jeg vet hva jeg er.
Jeg er kunstner.
Men nå bryr jeg meg bare om pengene.
Jeg vil bare tjene så mye jeg kan og kjøre inn i solnedgangen.
Hva?
Du klarte å putte "jeg er kunstner"
og "alt jeg bryr meg om er penger" i én setning.
-Hva vil du at jeg skal gjøre? -Noe annet. Bli inspirert.
Gjør noe som ikke handler om penger, for Guds skyld.
Som hva?
Du kan designe kostymene til den nye oppsetningen min.
Jeg klarer det ikke lenger med leddgikten.
Vær hendene mine.
-Jeg har tenkt å sette opp Persefone. -Persefone?
Jeg ble kjøpt opp av Esmark. Jeg er allerede i helvete, takk som byr.
Du får frie tøyler. Det kan være bra for deg.
Dessert?
Mohammed?
Martha vil ha dessert.
Du er umulig.
Dette kom nettopp.
-En flybillett til 200 000 dollar? -Halston reiste med Concorde
og ba dem vente med å fakturere så det ikke kom på rapporten.
Pokker!
Ring Betty Ford.
På hans telefon.
Hallo?
-Hallo, Mrs. Ford. Dette er Carl Epstein. -Jeg vet ikke hvem det er.
-Betty, det er Halston. -Går det bra?
Halston er avhengig av kokain og alkohol.
Han er ute av kontroll. Han klarer ikke å oppfylle forpliktelsene sine.
-La Halston snakke, er du snill. -Jeg er her.
-Trenger du hjelp? -Selvsagt.
Jeg trenger ti timer ekstra hver dag,
men jeg tviler på at du kan hjelpe. Og jeg må ut av Esmark-kontrakten.
Til å være noen som lager voksenbleier, tisser de jammen ofte i buksene.
Men ærlig talt, det går bra. Jeg er utslitt, men tro meg,
trenger jeg hjelp, er du den første jeg ringer.
Jeg tenkte på deg.
Husker du den kjolen du brukte i Biancas bursdag på 54?
Ja. Jeg husker den godt.
-Det var tider. -Ja, det var tider.
Men det er gode dager fremover. Hils så mye til Gerry. Farvel.
Hvordan våger du?
Hvem tror du at du kødder med?
Gjør du noe slikt igjen, dreper jeg deg! Hører du meg, din pølsefingrede idiot?
Gå tilbake til å putte bønner i en blikkboks!
Mine herrer, Halston-skipet har sunket.
Narkotikamisbruket er ille. Mangelen på respekt er ille.
Han nekter å signere lisensavtaler som vil holde avdelingen flytende.
Dessverre må jeg meddele at vi har nådd bunnen.
Halston kommer til kontoret klokken seks på ettermiddagen.
Dette er etter å ha stått opp rundt fire.
God dag.
Så går han rett til kontoret og sniffer kokain.
Han kan knapt snakke. Klokken syv har han en lett middag.
Hun sa: "Jeg liker kaffen som jeg liker menn."
Dette er før han gjør noe arbeid. Han har fortsatt ikke kommet med en plan.
"…vi har ikke homofil kaffe."
Jeg tror fargen må være persimon.
-Jeg trenger å se det. -Ok.
-Nå? -Nei.
Det er nok arbeid for i dag. Jeg føler meg ikke inspirert.
Da har de ansatte vært der siden klokken åtte om morgenen.
Det er veldig tydelig for meg hva vi må gjøre.
-Jeg forsøkte å ringe deg. -Jeg tok av røret.
Jeg hadde hodepine.
Hvem er du?
Jeg er John David Ridge.
Hva gjør du her?
Jeg skal hjelpe deg å designe så du kan nå tidsfrister.
Jeg vil snakke med John David Ridge alene.
Du forstår sikkert at dette er mitt verste mareritt.
Ja.
Ydmykelsen.
Forræderiet.
Å bygge noe som bærer ditt eget navn, for så å bli erstattet.
Jeg tror ikke du blir…
Men ja, jeg skjønner at dette er vanskelig.
Jeg vet ikke om jeg bør si det.
Det er en ære å være her for meg.
Bare så du vet det. Å få jobbe med deg er en drøm som går i oppfyllelse og…
…surrealistisk.
Jeg har beundret deg så lenge jeg kan huske.
Hvor fant de deg?
Jeg er kostymedesigner.
-Broadway. -Lager vi kostymer nå?
Egentlig er all mote kostymer.
Vi kler oss ut for å være noen vi ikke er.
Jackie Kennedys pilleeskehatt. Det blir ikke mer kostyme enn det.
Kanskje du kan hjelpe meg.
Hjelpe deg med hva?
Navnet mitt.
Det vil være en ære.
Jeg har villet lage en cruisekolleksjon.
I karibiske toner. Dette kan funke. Tror du ikke?
-I akvamarin. -Ja.
Ja, og med et belte.
-Jeg liker det du har gjort her. -Takk.
HALSTONS MANNLIGE HORER
Jeg kan ikke tro det.
Det er ren bakvaskelse!
Jeg er for nervøs. Kan du lese den for meg?
Nei!
Hvis du er glad i meg, så leser du den for meg.
Greit.
"Det er ingen hemmelighet at Halston elsker rampelyset.
En kilde nær moteikonet maler et bilde av en frynsete designer.
En løssluppen narkotikamisbruker når han fester på det beryktede Studio 54.
Hans kraftige kokainbruk strekker seg nå gjennom arbeidsdagen
i hans speilstudio i himmelen i Olympic Tower."
Bla, bla, bla.
"Kunstneren Victor Hugo er designerens mangeårige kjæreste,
men Halston har også vervet noen av Manhattans dyreste mannlige prostituerte.
Hans gigoloer har visstnok besøkt den umettelige designeren…"
Det holder.
Greit. Det er ille. Men se på det slik…
Det er Victor.
Det er ikke over.
Han har videoer.
Hjemmevideoer av han og meg med…
Halston.
Hvordan kunne du gjøre det?
Du kan ikke gjøre deg så sårbar når du er berømt.
Jeg vet det.
Jeg var så høy hver gang.
Og jeg stolte på ham.
Greit. Dette skal du gjøre.
-Betal ham. -Nei.
Halston. Betal ham!
Han vil være ute av livet ditt for alltid, og da kan du gå videre.
Han får ikke én jævla cent.
Han har allerede kostet meg mye.
6572?
Kan jeg røyke?
-Hvor lenge har jeg igjen? -Det er vanskelig å si.
Har du hatt symptomer på lungebetennelse?
Mørke flekker på huden?
Det er oppmuntrende.
Trenger du en rådgiver?
Nei.
Jeg må snakke med agenten min.
Du skjønner, jeg har ikke AIDS.
Jeg har leverkreft, om noen skulle spørre. Beklager, jeg tenker høyt.
Noe nytt på Page Six?
Nei, men det er noe du bør vite.
Du.
Du sa jeg kunne stole på deg. Du sa du var her for å støtte meg.
Jeg aner ikke hva du snakker om.
Du ga Epstein en skisse bak ryggen min!
Vi lå åtte uker bak skjema. Han trengte et design.
Jeg fikk ikke tak i deg. Du kom ikke i går. Hva skulle jeg gjøre?
-Hvordan våger du? -Sier du?
Hvordan våger du å være så uansvarlig med imperiet du har jobbet hele livet for?
Hvordan kan du være så uforsiktig med ditt eget merke? Ditt eget navn.
Du er den dyktigste mannen jeg har møtt, og du kaster det bort.
Jeg vil aldri forstå hvorfor.
Send alle hjem.
Du kan ikke bare slutte.
Jo. Jeg slutter. Sånn.
Du bryter kontrakten om du slutter. Da skylder du oss 925 millioner dollar.
Du godkjente et design uten tillatelse, så du brøt kontrakten.
Dere skylder meg 925 millioner dollar.
Dette fungerer ikke. Du sa det selv.
Vi gjør alt for å omstrukturere en avtale for å gjøre alle fornøyd.
Jeg er ikke fornøyd.
Det er en god avtale.
Alt vi ber om, er 20 dager i året. Ti for Penneys. Ti på parfyme.
Vi tar oss av resten.
Det gir deg 345 dager hvor du ikke trenger å gjøre noe.
-Hvorfor er du ikke fornøyd? -Det er et mysterium.
Nick, kan du snakke ham til fornuft?
Her er tilbudet mitt. Du drar til helvete.
Du drar til helvete, og du, og du, dere alle kan dra til helvete.
Jeg finner noen andre å jobbe for.
Noen som kan håndtere talent, noe du aldri har kunnet.
Merk mine ord.
Begynner jeg fra bunnen av, blir jeg større enn noensinne innen et år.
Større enn Calvin Klein. Vet du hvorfor?
Fordi jeg har to ting du aldri får. Talentet og navnet mitt.
Ok. La oss ta en pause så Mr. Lewin kan gjøre sin klient kjent
med grunnleggende kontraktsrett og logikk.
PRIVAT ADGANG FORBUDT
Jeg har kort lunte. Det innrømmer jeg gjerne.
Kastet deg ut, fortalte det til pressen. Hva trodde du de ville gjøre?
Du ga bort alle pressmidlene våre. Avtalen vi måtte ta var mye dårligere.
Jeg vet at jeg var helt ute å kjøre. Virkelig.
Men jeg signerte kontrakten, og jeg har tatt grep.
Jeg har vært rusfri i to uker.
Jeg ser bedre ut. Takk for at du la merke til det.
Jeg får en million dollar i året uten at jeg trenger å gjøre noe.
Det er ikke så enkelt.
Det er mindre enn jeg er vant til, men det går bra.
Jeg begynner på nytt. Arrangere møter over hele byen.
-Vi finner en ny investor. -Du kan ikke jobbe for andre.
-De kan ikke hindre meg. -Selvsagt kan de det. Det var avtalen.
Så få meg ut av den.
Du solgte navnet ditt.
Alt du lager eller prøver å selge, eier Esmark.
Hvor lenge? I ett år?
Fem år?
Resten av livet ditt.
Du er ikke Halston lenger.
De er.
Neste gang jeg signerer en kontrakt, skal jeg lese den først.
Hva kan jeg gjøre?
Designe kjoler til venner. De kan ikke si at de har på seg Halston.
Jeg skal lage to Oscar-kjoler til Anjelica Huston og Geraldine Page.
Da gjør du det av egen lomme.
Og de kan ikke si at de har på seg Halston.
De er hensynsløse. Det er dette du må gi slipp på
for å få en million dollar hvert år uten å gjøre noe.
Så har vi Victor.
Han truer oss nå.
Om vi ikke betaler ham, truet han med å sende opptakene til People.
Bare gi ham pengene.
Jeg har savnet deg.
Jeg hørte hva som skjedde. Du ble rævkjørt.
Jeg har en plan. Du kommer til å elske den.
Vent. Bare hør på meg. Vær så snill.
Ok, vi er skuls.
Takk for pengene. Jeg fikk det jeg fortjente. Jeg er ikke sint lenger.
Du har talent, og jeg har talent.
Vi skal finne ut av dette sammen.
Du får ikke gi opp. Så du mistet navnet ditt. Hva så?
Vi starter et nytt og bedre merke. Vi kaller det "Roy". Alle vil elske det.
Hva sier du?
Hva er det?
Er du sint på grunn av pengene?
Det er bare sånn jeg er. Du kjenner meg, og jeg kjenner deg.
Jeg elsket deg.
Det gjorde jeg.
Og…
Ikke ta blikket av henne, Willy.
Innsats.
Jeg vil se mer innsats.
Vi fortsetter etter lunsj.
Hvordan går det, kjære?
Bortsett fra kreften og lungebetennelsen, er jeg helt toppers.
Jeg har ringt deg flere ganger. Du ringte aldri tilbake.
-Jeg var redd du var ferdig med meg. -Kjære deg, aldri.
Jeg trengte bare tid til å reflektere.
Du hørte sikkert at jeg fikk sparken.
Jeg eier ikke min egen kreativitet lenger.
Men du kjenner meg. Jeg må skape.
Så jeg lurte på…
Vil du fortsatt ha meg?
-Naturligvis. -Takk, Martha.
-Hvor lang tid har vi? Når er premieren? -Premieren er om en uke.
Jeg liker en utfordring.
-Mr. Halston. -Hallo, Susan.
-Du kan ikke være her. -Jeg skal snakke med Mr. Ridge.
Men…
Hallo, alle sammen.
Jeg har ikke kommet for å drepe deg.
Hva kan jeg hjelpe deg med?
Jeg har et prosjekt.
Jeg trenger en assistent. En jeg beundrer og stoler på.
Jeg tenkte umiddelbart på deg.
Ok. Da har jeg kjøpt all bandasjen i New York.
Det er utrolig.
Vent.
De tar ikke fargen.
Vet du hva som hjelper meg?
Jeg slutter å tenke på hvordan jeg vil at kostymet skal se ut,
og tenker på hva jeg vil at publikum skal føle når de ser det.
Når danserne beveger seg,
vil jeg at publikum skal føle at de trekkes mot noe.
Dødeligheten som alle er desperate etter å rømme fra, men ikke kan.
Det er en gresk tragedie. Persefone.
Jeg vil føle den uoppnåelige membranen som skiller vår verden fra himmelen.
Hvis vi kunne ha strukket oss litt lenger,
hadde vi vært udødelige.
Jeg vil pakke inn danserne i massevis av Spandex.
Så hvorfor pakker du dem ikke inn i massevis av Spandex?
Takk, Mohammed.
Lenge siden sist.
Jeg kan ikke gjøre dette nå, Joe.
Kjør.
Jeg kidnapper deg ikke.
Sassy tar fortsatt telefonen.
Got Tu Go Disco var visst den største floppen på Broadway siden Moose Murders.
Jeg solgte i det minste ikke navnet mitt. Din sørgelige merr!
-Jeg har savnet deg. -Jeg har savnet deg også.
Hvordan går det med Elsa?
Det går bra.
-Hun er Elsa. -Så bra.
Bra.
Joe.
Si at du er frisk.
Det er jeg.
-Jeg hørte at du endelig ble kvitt Victor. -Endelig! Det tok sin tid.
Aner du hvor mange Warhols han stjal fra meg?
Herregud.
Jeg tenkte: "Faen ta deg. Behold dem."
Jeg så hva du designet for Tiffany's. Porselenet. Helt nydelig.
Jeg begynte nesten å knuse dem i butikken. Jeg var så misunnelig.
Tullprat.
Men takk.
Jeg gleder meg til forestillingen i kveld og til å se hva du har funnet på.
Anmelderne vil hate det.
De vil si: "Halston har ikke vært inspirert på ti år."
Hvem bryr seg?
Jeg er så glad for at du gjør noe på egen hånd igjen.
Borte fra all den kommersielle dritten.
Jeg har aldri gjort noe på egen hånd.
Jeg har alltid hatt deg.
Du hadde rett i én ting.
-Jeg solgte navnet mitt. -Jeg ertet deg bare.
Nei. Vi får utdelt ett navn. Bare ett.
Og det er alt vi har mens vi er på jorden.
Og det er alt vi etterlater oss når vi er borte.
Jeg tok ikke godt nok vare på mitt.
Jeg solgte det billig. Jeg tenkte ikke engang over det.
Hundrevis av millioner er ikke billig.
Men det er det. Vet du hvordan jeg vet det?
Jeg hadde brukt det dobbelte for å få det tilbake.
Ja. Her er det.
Tiden er inne.
-For hva? -For anmeldelsene.
Mohammed! Jeg ba ham kjøpe avisene.
Men anmeldelser betyr ikke noe.
Jeg må jo lese dem.
Det vil stå: "Kan noen fortelle Halston at hans tid har kommet og gått?"
Merk mine ord.
-Nei. -Ikke meg. Joe skal lese dem.
-Ikke tving meg, vær så snill. -Kom igjen. Bare en siste gang.
Og hopp rett til delene om meg.
Jeg vil ikke høre om tredje ballerina fra venstre.
Her er den.
Bla, bla, bla. "Martha Graham."
Bla, bla, bla.
"Danserne…"
"Kostymedesignet av Halston
kunne lett ha veltet hele produksjonen. I stedet stjeler det showet."
Ok, Daily News.
Du er overskriften.
"Flytt deg, Martha. La Halston ta imot hyllesten.
Kostymene er skapt av stjernedesigneren Halston
og er dessverre ikke tilgjengelig for salg
i selv de mest eksklusive butikker,
men det er kanskje like greit.
De er altfor vakre til å bæres av vanlige dødelige.
De møter hvert øyeblikk med eleganse
i Grahams oppsetning av Persefone i City Center."
Greit. La oss kaste hanskene.
Hva har The Times å melde?
Ok.
"Kostymene designet av Halston vil få verden til å undres
om mannen burde ha gjort karriere innen teater
i stedet for på catwalken.
Designet i det elastiske stoffet er sensuelt, innovativt,
og etter refleksjon, uforlignelig modig.
Kanskje til og med et høydepunkt i en lang og strålende karriere."
Vel?
Anmeldelser betyr ingenting.
Bravo!
Takk.
Hva faen gjør vi med den nå?
Jeg vet ikke.
-Jeg har aldri skåret en kalkun. -Ikke jeg heller!
Ok. Jeg skal gjøre det, men du får ikke le.
Stakkar. Den har allerede blitt drept. Nå blir den drept igjen av deg.
Du skal vite at mens jeg gjør dette, tenker jeg på rasshølet i Olympic Tower.
-Så, så. -Jeg mener det.
Det han gjorde mot deg… Hvorfor er du ikke sint?
Jeg er ferdig med å være sint.
Jeg burde takke ham.
Det var ikke før etter det at jeg fant litt fred.
Finner du litt til meg også?
God høsttakkefest.
-Jeg er så glad i deg. -Jeg er glad i deg.
Takk Gud for dette stedet.
Jeg burde fortelle det.
Jeg skal selge det.
Og jeg har solgt huset i byen.
Hva?
Hva skal du gjøre?
Jeg drar til vestkysten. San Francisco. Ha tid for meg selv. Kjøre langs kysten.
Men hvorfor gjør du det?
Se på meg. Du vet hvorfor.
Kom hit.
Det går bra.
Ok.
Lover du at dette ikke er slutten?
Ja, jeg kommer tilbake. Jeg lover.
Beklager å si det på denne måten.
Det er i orden.
Ikke bekymre deg.
Bare sjekker.
Vi har vært her i over en time. Skal vi dra?
Om et øyeblikk.
Se på havets blåfarge.
Hvordan solen treffer det. Det endrer farge. Det er sølvfarget nå.
Da jeg var ung ville jeg sett blåfargen og tenkt: "Hva kan jeg gjøre med den?"
Jeg ville ha tenkt på en kolleksjon jeg ville lage. Eller kanskje mer enn én.
Kanskje alle de blå nyansene.
Kan jeg bli ferdig til høsten?
Hvilken forside kan jeg få den på? Vil de like den?
Men nå…
…tenker jeg bare på hvor vakker blåfargen er.
Greit. La oss dra.
Takk.
Hvor skal vi?
Hvor som helst.
La oss bare kjøre.
VICTOR HUGO DØDE I 1993.
ELSA PERETTI VAR EN AV 1900-TALLETS STØRSTE SMYKKEDESIGNERNE.
HUN DØDE I 2021.
JOE EULA FORTSATTE MED Å ILLUSTRERE MOTEDESIGN.
HAN DØDE I 2004.
LIZA MINNELLI ER FORTSATT EN LEGENDE OG LEVER I BESTE VELGÅENDE.
HALSTON TILBRAKTE DE SISTE 18 MÅNEDENE AV LIVET SITT
MED Å KJØRE LANGS STILLEHAVSKYSTEN.
HAN DØDE I SAN FRANCISCO I 1990.
HAN FIKK ALDRI TILBAKE NAVNET SITT.
BASERT PÅ BOKEN SIMPLY HALSTON AV STEVEN GAINES
Tekst: Silvia Alstad