‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫רוי!‬
‫אני רוצה…‬
‫- 1938‬ ‫אוונסוויל, אינדיאנה -‬
‫כל היום וכל הלילה את מנג'סת לי!‬
‫אל תתעצבן, אני…‬ ‫-לא להתעצבן כשאת מעירה אותי…‬
‫אני לא אוהבת…‬ ‫-לא אכפת לי מי שומע אותי!‬
‫די! לא!‬ ‫-בואי הנה!‬
‫הכנתי לך משהו.‬
‫אנשים מתאספים באלפיהם‬
‫כדי לחזות בהשבעתו‬ ‫של ג'ון פיצג'רלד קנדי לנשיאות.‬
‫- 1961‬ ‫ניו יורק -‬
‫שיירת המכוניות נוסעת בשדרות פנסילבניה,‬
‫וההמונים מקווים לראות בחטף‬ ‫את הגברת הראשונה ג'קי קנדי‬
‫בשמלה מאת המעצב אולג קסיני,‬
‫וכובע פילבוקס פשוט אך אלגנטי‬ ‫של מעצב הכובעים מר הלסטון.‬
‫אמרו עכשיו את השם שלך?‬
‫- ברגדורף גודמן -‬
‫סליחה. בוקר טוב. בוקר טוב.‬
‫…אלגנטיות, אם תרצי.‬
‫אני חושב שגברתי תהיה מרוצה מאוד.‬
‫מה קורה פה, לעזאזל?‬
‫מה קורה?‬
‫ג'קלין קנדי הזכירה את השם שלך, למשל.‬
‫כבר מכרנו חמישים, ועוד לא 10:00.‬
‫זה אתה. נכון?‬
‫אתה מר הלסטון.‬
‫אלוהים יברך אותך, ג'קי קנדי.‬
‫לכי להזדיין, ג'קי קנדי.‬
‫הלסטון!‬ ‫למה אתה מדבר ככה, אחרי כל מה שהיא עברה?‬
‫היא יצרה אותך, הלסטון.‬
‫ואז היא הרגה אותי.‬
‫היא הפסיקה לחבוש כובעים,‬ ‫כדי לא להרוס את התסרוקת הענקית שלה.‬
‫יש לך רגע?‬
‫אני מצטער,‬ ‫כמו שאתה רואה, אנחנו עסוקים להחריד.‬
‫הלסטון, הדו"ח של הרבעון השני הגיע.‬
‫הוא לא טוב.‬
‫מכירות הכובעים ירדו ב-30 אחוז‬ ‫לעומת הרבעון הקודם, ובו הן ירדו ב-40.‬
‫אתה אומר שאנחנו במגמת שיפור.‬ ‫-לא, זה לא מה שאני אומר.‬
‫אתה יודע מה אומרים. מספרים.‬
‫מי אומר את זה?‬
‫כולם. כל הזמן.‬
‫הבעיה היא‬ ‫שאנשים פשוט לא חובשים יותר כובעים.‬
‫כן, הנרי, ככובען, אני מודע לכך היטב.‬
‫התכוונתי לשאול מה תעשה בקשר לזה.‬
‫אני עובד קשה כדי שהשמש תזרח חזק יותר,‬
‫אבל עד שמכונת הגשם שלי תעבוד,‬
‫אני לא יודע מה לעשות, הנרי.‬ ‫חוץ מלשתות אחרי הפגישה הזאת, אולי.‬
‫מהאדון בקצה.‬
‫הוא החזיר אותו.‬
‫מה אתה לא אוהב באמרטו סאוור עם קרח?‬
‫הקרח, נכון? סכנת חנק.‬ ‫אני אבקש מהברמן להוציא אותו.‬
‫לא, תודה.‬
‫תרשה לי לקנות לך משהו אחר.‬ ‫-לא, תודה.‬
‫אני לא מקבל משקאות מזרים.‬
‫אז תגיד לי מה שמך, ולא נהיה זרים.‬
‫אתה ראשון.‬
‫אריק.‬ ‫-ובמה אתה עובד, אריק?‬
‫אני מגדל בזים.‬
‫שטויות.‬
‫אנחנו גיבורים, הבז שלי ואני.‬ ‫אנחנו מווסתים את אוכלוסיית החולדות.‬
‫העבודה שלנו אופנתית מאוד.‬
‫כפפת העור הארוכה,‬ ‫הכובע הקטן שאני שם על הראש שלו.‬
‫קינקי.‬
‫תרשה לי לקנות לך משקה.‬
‫אפשר לשאול מה יש בי שמשך את תשומת לבך?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫למה אתה מנסה להתחיל איתי ולא עם מישהו אחר?‬
‫אני לא כמו האחרים.‬
‫פשוט לא חשבתי שאני הטיפוס שלך.‬
‫ומה הטיפוס שלי?‬
‫בחור לבן בחליפה של האחים ברוקס.‬
‫אאוץ'.‬
‫או שאולי אתה פשוט אוהב גדולים.‬
‫או…‬
‫שאולי גם אני הייתי אאוטסיידר כל החיים.‬
‫קיבלתי מבטים עקומים מבחורים לבנים‬ ‫בחליפות של האחים ברוקס,‬
‫בגלל מה שאני ומי שמוצא חן בעיניי‬ ‫או בגלל מי שאני ומה שמוצא חן בעיניי.‬
‫עד שיום אחד הפסקתי לשים זין.‬
‫אד.‬
‫שמי אד.‬
‫נהניתי לפגוש אותך, אריק.‬
‫אבל אריק הוא לא השם האמיתי שלך, נכון?‬
‫רוי.‬
‫אבל גם זה לא השם האמיתי שלי.‬
‫אני אוהב שקוראים לי הלסטון.‬
‫לא נכון!‬
‫מעצב הכובעים?‬
‫תמיד רציתי לדעת.‬ ‫איך מישהו מגיע לעיצוב כובעים?‬
‫זה פיסול, בעצם.‬
‫תמיד עשיתי את זה. עיצבתי כובעים‬ ‫כדי לעודד את רוחה של אמא שלי.‬
‫אוי, מותק.‬
‫אתה הרבה יותר מדי מיוחד בשביל המקום הזה.‬
‫הייתה לי ילדות קסומה.‬
‫אבל עזבתי את אינדיאנה ברגע שיכולתי.‬ ‫קודם לשיקגו, ואז לפה.‬
‫בניתי את עצמי מכלום.‬
‫בד חדש, כמו שאומרים.‬
‫גברים כמונו…‬
‫באים הנה ממקום רחוק כדי להמציא את עצמנו.‬
‫ליצור משהו מכלום.‬
‫לא באתי מכזה מרחק.‬
‫רק חציתי את הנהר מניו ג'רזי, אבל…‬
‫הגרסה ההיא שלי נראית רחוקה מאוד.‬
‫אז מה תעשה עכשיו?‬
‫נשים לא חובשות יותר כובעים.‬
‫טוב, אד, יש לי תוכנית.‬
‫שמעת פעם על ראלף ליפשיץ?‬
‫מי?‬
‫לא מזמן, ראלף ליפשיץ נכנס לבלומינגדיילס‬
‫עם קולקציית עניבות שהיו רחבות‬ ‫ב-2.5 ס"מ מכל עניבה אחרת שנמכרה,‬
‫ותגית שכתוב עליה "פולו".‬
‫הם אמרו לו, "אם תצר אותן ב-2.5 ס"מ,‬
‫ותחליף את התגית שלך בשלנו, נמכור אותן".‬
‫הוא סירב.‬
‫ויצא משם.‬
‫כעבור שבועיים,‬ ‫בלומינגדיילס חזרו לשולחן המשא ומתן.‬
‫הם אמרו, "טעינו.‬
‫אנחנו מתים על העניבות שלך.‬ ‫הן לא מניחות לנו.‬
‫אתה יכול להשאיר את התגית.‬ ‫אתה יכול להשאיר אותן רחבות.‬
‫ואנחנו רוצים שתעצב חולצות שיתאימו להן."‬
‫אני מעצב כובעים עבור ברגדורף מאז 1961.‬
‫שמתי את המקום המזוין הזה על המפה.‬
‫אני אעשה את מה שראלף ליפשיץ עשה,‬ ‫אבל ביותר גדול.‬
‫למה לא שמעתי את השם?‬
‫כי הוא החליף את שם המשפחה שלו ל"לורן".‬
‫יש לי חזון, אד.‬
‫- ברגדורף גודמן -‬
‫אז חנות בתוך חנות?‬
‫אתה רואה? זה פשוט.‬
‫אבל מה נמכור בה?‬
‫הלסטון.‬
‫אני רוצה להיות האדם הראשון‬ ‫שהוא גם קולקציה שלמה.‬
‫נשים יבואו אליי,‬
‫ואני אספק להן חוויית אופנה‬ ‫מלאה ומותאמת אישית.‬
‫אני אלביש אותה בהלסטון מכף רגל ועד ראש.‬
‫שמלה, חזייה, גרביונים, נעליים…‬
‫אני לא יודע, הלסטון.‬
‫אף אחת לא רוצה יותר חיקויים אירופאים.‬
‫מה אם ברגדורף גודמן תהפוך‬ ‫למשכנו של הקוטורייה האמריקאי הראשון?‬
‫אתה?‬ ‫-לא.‬
‫הלסטון.‬
‫שזה אני.‬
‫מעניין.‬
‫אולי תתחיל בלעצב כמה שמלות?‬
‫בסדר, ואז מה קרה? כמה מכרת?‬
‫אתה לא תאמין.‬
‫זה היה אסון גמור.‬ ‫לא מכרתי כלום. כישלון מוחלט.‬
‫אוי, אלוהים, אני מצטער. אתה בסדר?‬
‫בסדר גמור, מה זאת אומרת?‬ ‫הייתי מבריק. הם הגלמים.‬
‫אני אמזוג לך עוד.‬
‫אבל מה תעשה?‬
‫אני אמשיך.‬
‫התצוגה לא עבדה. זה בסדר.‬ ‫אני יודע מה אני צריך לעשות.‬
‫ומה זה?‬
‫אני גדול מדי לחדר הזה.‬
‫אני צריך להיות עצמאי.‬
‫אתה ממש מרשים, בנאדם.‬
‫אבל זה העניין.‬ ‫אני יודע שאתה אוהב אנשים שאומרים "כן".‬
‫ויש לי הרבה יותר הברות בשרוול, לא רק "כן".‬
‫נסה אותי. תגיד לי משהו‬ ‫שאתה חושב שלא ימצא חן בעיניי.‬
‫טוב, בסדר.‬
‫הקולקציה שעיצבת‬ ‫בשביל ברגדורף נראתה כמו בטון.‬
‫בגלל זה הן לא נמכרו. אף אחד לא רצה אותן.‬
‫אף אחד לא הבין אותן.‬
‫אתה לא רוצה להבין שמלה,‬ ‫אתה רוצה לאהוב אותה.‬
‫אתה רוצה להיות בלנסיאגה? כבר יש בלנסיאגה.‬
‫אתה צריך למצוא את הייחוד שלך.‬
‫מה יגרום לי לראות איזו אישה יפהפייה‬
‫במועדון לילה לובשת אנסמבל נהדר,‬
‫ולומר, "זה הלסטון"?‬
‫זה אומר שאתה בעניין?‬
‫ערב טוב.‬
‫אני חייבת לומר לכם, לפעמים יש לי בעיה.‬
‫השם שלי.‬
‫למשל, מישהו יכול לגשת אליי ברחוב‬ ‫ולהגיד לי, "שלום ליסה, מה שלומך?"‬
‫ואני אומרת, "טוב תודה,‬ ‫אבל קוראים לי לייזה, עם ז'."‬
‫או שמישהו אומר,‬ ‫"ליסה, איזה כובע יפה את חובשת".‬
‫אז אני אומרת,‬ ‫"תודה רבה, אבל קוראים לי לייזה".‬
‫לייזה!‬ ‫-"וזה השיער שלי."‬
‫כל הכבוד!‬ ‫-נהדר!‬
‫לייזה!‬
‫תכירי את הלסטון.‬
‫כן, ראיתי אותך באולם.‬
‫כל השאר השתגעו,‬
‫ואתה ישבת שם‬ ‫כאילו שאתה בציור של רב אמן הולנדי.‬
‫למען האמת, דעתי קצת הוסחה‬ ‫בגלל הבגדים שהזכירו לי את באסטר בראון.‬
‫לדעתי, את צריכה מראה חדש.‬
‫אני כבר מתה עליו.‬ ‫-ידעתי שתאהבי.‬
‫בדיוק. הקולקציה הייתה אסון, וידעתי את זה.‬
‫אז החלטתי לזרוק הכול.‬
‫עזבתי את ברגדורף,‬ ‫והרסתי לעצמי את החיים, בעצם.‬
‫לא. לא, אסור לך לחשוב על זה ככה.‬
‫לא זרקת שום דבר. נתת לעצמך מתנה ענקית.‬
‫השארת מאחוריך כל מה שהכרת,‬ ‫מה שאומר שאתה פתוח לקבל השראה.‬
‫וההשראה תמצא אותך.‬
‫יודע מה?‬
‫כובע הפילבוקס שג'קי חבשה?‬ ‫הוא היה הג'ודי גרלנד שלך.‬
‫אתה ואני, שנינו חיים בצל של משהו.‬
‫שנינו מנסים לעשות את אותו דבר.‬
‫אנחנו עוזבים, אנחנו אומרים, "לא,‬ ‫אני רוצה שייקחו אותי ברצינות בזכות עצמי".‬
‫אני…‬
‫אני לא רוצה להיות רק הבת של ג'ודי גרלנד.‬
‫כמו שאתה לא רוצה להיות הכובען של ג'קי או.‬
‫אז למה את מתלבשת כמו ילדה קטנה?‬
‫אתה רואה? בדיוק. למה אני עושה את זה?‬
‫זה חמוד, בטח, אבל זאת לא את. אני חושב שלא.‬
‫את אישה. את צריכה להתלבש כמו אישה.‬
‫ואני מניחה שאתה בדיוק הברנש שיעזור לי.‬
‫כן, אני חושב שזה אני.‬
‫- השדרה החמישית 24 -‬
‫בואי נוותר על החזיה והתחתונים.‬
‫הלסטון, אתה מתחיל איתי?‬
‫ממש לא.‬
‫תחזיקי פה. זה הצוואר שלך.‬
‫הנה.‬
‫מוכנה?‬
‫הנה, עכשיו.‬
‫זה הלסטון.‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫הלסטון, אתה גאון.‬
‫בחיי…‬
‫יפהפייה.‬
‫המקום הזה יהיה בד הציור שלך.‬ ‫חדר התפירה בקומה השלישית.‬
‫שיא החדשנות. כמו בלנסיאגה בפריז.‬
‫וזה יהיה הטרקלין.‬
‫וכאן יהיה הסלון. כאן הכול יקרה באמת.‬
‫אני רוצה ליצור סוג חדש של חוויה.‬
‫אני רוצה שנשים יבואו הנה‬ ‫וירגישו שהן עברו לעולם אחר.‬
‫איזה מין עיצוב אתה מדמיין?‬
‫אתה יודע, הלסטון. עשיר, מרקמי, אופנתי.‬
‫כמו שנגרי-לה באפר איסט סייד.‬
‫בסדר. הלסטון, כמה זמן אנחנו כבר מכירים?‬
‫אוי, לא.‬
‫אני אוהב אותך כמו משפחה.‬
‫מה שאתה מתאר עולה כסף,‬ ‫ובמקרה, אני יודע שאין לך.‬
‫לא נכון! לא נכון.‬
‫מכל המין האנושי,‬ ‫אתה היחיד שיכול לעשות את זה.‬
‫מה שעשית עם מועדון האופרה במט…‬
‫זה עלה טריליארד דולר.‬
‫אתה היחיד שיכול.‬
‫הפכת את קי וסט למקום אופנתי, אנג'לו.‬
‫הלסטון, אין לך מספיק כסף.‬
‫אתה לא יכול לעשות את זה במחיר עלות?‬
‫כאילו שהאוזניים שלך לא עובדות.‬
‫תשמע, אני נותן לך הזדמנות‬ ‫לאפשר לשמנה וסלתה של ניו יורק‬
‫להיכנס בדלת הזאת, להסתכל על המקום ולהגיד,‬
‫"מרהיב, מי עיצב את המקום הזה?"‬
‫אלוהים עדי שזה שווה יותר‬ ‫ממה ששילמו לך עבור מועדון האופרה.‬
‫אתה מתכוון לזה?‬ ‫-שיקרתי לך פעם?‬
‫בסדר.‬ ‫-הגיבור שלי!‬
‫תפסיק.‬ ‫-אז מה אתה חושב?‬
‫למישהו יש מצב רוח טוב.‬
‫תמיד חלמתי‬
‫שיהיה לי חדר תצוגה עם מתפרה בקומה אחרת.‬
‫מצאתי אותו, ושכרתי אותו.‬
‫איפה?‬ ‫-68 ומדיסון.‬
‫חכה שתראה אותו. באמת, תחכה, יש שם בלגן.‬
‫ומצאתי את הצוות שלי.‬ ‫חריגים ומאושרים, כולם.‬
‫ג'ו איולה יהיה המאייר שלי. הוא נהדר.‬
‫הוא צייר קולקציות בשביל ווג, ‬ ‫בשביל ג'יבנשי, בשביל קוקו שאנל.‬
‫קשה ללכוד שיק, כי הוא חמקמק, אבל הוא יכול.‬
‫למה אתה צריך מאייר?‬
‫אני רוצה לראות קולקציה שלמה לנגד עיניי.‬
‫"ניפטר מזה. ננמיך את הצווארון הזה."‬
‫היחסים בין מעצב לבין המאייר שלו‬ ‫אינטימיים מאוד.‬
‫ג'ו הוא מין מוח שני. אבל תפסיק להפריע לי.‬
‫סליחה.‬ ‫-אלזה פרטי.‬
‫היא תהיה דוגמנית המדידות שלי.‬ ‫היא איטלקייה.‬
‫היא ממשפחה עשירה,‬ ‫אבל היא נטשה את כל זה.‬
‫היא מהממת. אי אפשר להוריד ממנה את העיניים.‬
‫יש דוגמניות שסתם לובשות בגדים.‬ ‫אלזה הופכת אותם לשלה.‬
‫חשבתי שלייזה היא מקור ההשראה שלך.‬ ‫-אין דבר כזה יותר מדי השראה.‬
‫אל תקנא, אד.‬
‫ויש איזה ילד, שומאכר.‬
‫- פרפנליה -‬
‫הוא מעצב את חלונות הראווה בפרפנליה.‬ ‫הוא יספק לי גישה צעירה.‬
‫סליחה, אתה עשית את זה?‬ ‫-כן, אני עיצבתי את השמלות.‬
‫הצוות מוכן.‬ ‫הדבר האחרון שצריך לעשות הוא להשיג כסף.‬
‫האחרון? הייתי מצפה שזה יהיה הדבר הראשון.‬
‫אני צריך רק מיליון קטנטן.‬
‫מיליון דולר?‬
‫הרעיון היה לפנות לבעלים העשירים‬ ‫של הלקוחות שלי מברגדורף,‬
‫ולבקש מהם.‬
‫ארתור ונדרבילט, צ'רלס אנגלהרד,‬ ‫הברון דה רוטשילד.‬
‫ואיך זה הלך?‬
‫טוב, הם לא אמרו "לא".‬
‫בכל אופן, אני לא מודאג.‬
‫מחר יש לי פגישה עם אסטל מארש.‬
‫היא אשתו של איל נפט מטקסס.‬
‫אל תסתכל עליי ככה. הכול כבר תפור.‬
‫גברת מארש, מתי לאחרונה שאלו אותך,‬
‫שאלו אותך באמת,‬
‫מה את צריכה?‬
‫כשעבדתי בברגדורף,‬ ‫הגברות שלי היו יושבות בכיסא שלי,‬
‫והייתי שואל, "מה הבעיות שלך?‬ ‫מה מטריד אותך? מה את צריכה?"‬
‫שאלה כה קטנה,‬ ‫שכמעט כל פעם נענתה ב… טוב…‬
‫בתחילה, קצת צער.‬
‫כי מעטים כל כך בחייהן, במיוחד הגברים,‬
‫חשבו אי פעם לשאול אותן זאת.‬
‫בעלי לשעבר היה אומר,‬ ‫"מה בדיוק את רוצה, לעזאזל"?‬
‫גברת מארש.‬
‫ביקרת פעם את בלנסיאגה בפריז‬ ‫בשביל בגדים לפי מידה?‬
‫בואי.‬
‫בלנסיאגה אוהב לגרום לנשים לחוש פחד.‬
‫כשמטפסים במדרגות לאטלייה שלו,‬
‫פוגשים מזכירה נוקשה מאוד,‬ ‫שגורמת לך לחוש לא חשובה, אפילו מכוערת.‬
‫זה לא יקרה פה.‬
‫כאן יהיה הטרקלין, פה תוכלי לנוח,‬
‫לשחרר, לספר לנו מה את צריכה,‬
‫להיזכר במה שאת מסוגלת לעשות.‬
‫יהיה פה תה, שמפניה…‬
‫ייתכן שכמה מהעובדים הצעירים שלנו‬ ‫יוכלו אפילו להשיג מריחואנה.‬
‫בואי.‬
‫הנה.‬
‫כאן יהיה הסלון.‬
‫הבנות שלי ידגמנו את הקולקציה האחרונה.‬
‫את תבחרי מבין העיצובים האלה,‬
‫ואז אבנה את הבחירות שלך למידתך.‬
‫גברת מארש,‬
‫כיוון שנשים כמו קתרין דנב, כמו ג'קי קנדי,‬
‫כמוך, תזמינו פה בגדים לפי מידה,‬ ‫בתוך חמש שנים,‬
‫בגדי "הלסטון בע"מ"‬ ‫יימכרו בכל חנות כלבו מכובדת‬
‫בארצות הברית.‬
‫אני אשנה את פני האופנה האמריקאית.‬
‫והכול יהיה בזכותך.‬
‫אתה יכול לשכנע נמר לוותר על חברבורותיו.‬
‫כמה בדיוק אתה רוצה?‬
‫מיליון דולר.‬
‫אני אתן לך מאה אלף.‬
‫ותעסיק את הבן שלי, מייקל.‬
‫הוא מועיל.‬
‫הוא יכול לעשות כל מיני דברים, אפילו לדגמן.‬
‫עשינו עסק.‬
‫תודה, גברת מארש, תודה. בואי. נשתה תה.‬
‫- הלסטון‬ ‫פתיחת אביב-קיץ -‬
‫- 2 בדצמבר, 1968‬ ‫11:30 -‬
‫פשוט נורא. מי עיצב אותה?‬
‫אני.‬
‫אל תבין אותי לא נכון,‬
‫אבל זאת השמלה הכי גרועה שראיתי בחיים.‬
‫היא נראית כמו שמלת נשף,‬ ‫אבל למישהי ממאדים.‬
‫בחייך, הלסטון.‬
‫בסדר, הלסטון, תירגע.‬
‫אל תגיד לי "תירגע".‬
‫יש לנו תצוגה בעוד שבועיים,‬ ‫והעיצובים האלה מחורבנים.‬
‫לדעתי, אם היה לה תכשיט גדול ויפה…‬
‫אנחנו לא מוכרים תכשיטים, אלזה!‬ ‫אנחנו מוכרים שמלות לנשים אנושיות.‬
‫תורידי אותה.‬ ‫-אולי בצבע הנכון?‬
‫לך אין זכות לדבר.‬
‫העיצובים האלה לא עובדים.‬ ‫אתה בטח רואה את זה.‬
‫סליחה.‬ ‫-לא, אל תגיד סליחה. תשתפר.‬
‫הלסטון, בבקשה! אתה כועס על עצמך,‬ ‫ואתה מוציא את זה על הילד.‬
‫אני לא יכול לעשות הכול לבד!‬
‫לא שכרתי אתכם כדי לעשות את כל העבודה לבד.‬
‫וזה מה שקורה!‬ ‫-למה שלא נעשה הפסקה?‬
‫כי אין לנו זמן.‬
‫לא הייתי שם את השם שלי‬ ‫על אף אחד מהעיצובים האלה. אפילו לא אחד.‬
‫איזו מבוכה.‬
‫איפה מעיל הגשם מהזמש?‬
‫כן, רק שנייה.‬
‫מה קרה?‬
‫טוב, זה טיפשי. ירד היום גשם.‬
‫מי לבש אותו בגשם?‬
‫זה מעיל גשם, הלסטון.‬
‫אני.‬
‫זמש לא עמיד במים, מתברר.‬
‫וכמו שאתה רואה, זה לא הולך לעבוד.‬
‫הגזרה נהדרת, תסתכל.‬
‫החומר פשוט לא נכון, אבל הרעיון נכון.‬
‫לא, זמש לא עמיד במים.‬
‫אבל זה באמת הרעיון הנכון.‬
‫אף אחד לא עושה את זה. רציתי את…‬
‫את התחושה הזאת.‬
‫כולם יודעים שזמש לא עמיד במים.‬
‫אני יודע, סליחה.‬
‫שומאכר, אתה שותף זוטר, נכון?‬
‫זה התואר שלך.‬ ‫-כן.‬
‫אתה חושב שהתואר הזה מגיע לך, נכון לרגע זה?‬
‫זאת שאלה פשוטה.‬
‫אתה חושב שמגיע לך התואר "שותף זוטר",‬
‫נכון לרגע זה?‬
‫לא.‬
‫פאק.‬
‫הלסטון.‬
‫אלוהים!‬
‫סליחה, חשבתי שנעלתי. סליחה.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫לקחתי רגע כדי להירגע.‬
‫לא, מה אתה עושה?‬
‫זה הרואין?‬
‫לא, לא, רק ספיד.‬
‫כל כמה זמן אתה עושה את זה?‬
‫לא, אני… לא יודע, כל…‬
‫כל יום?‬
‫לא, לא תמיד.‬
‫אתה מזריק ספיד כל יום?‬
‫כן.‬
‫כן, כל יום.‬
‫עם כל העבודה שלנו, זה…‬
‫אז התחלת לעשות את זה כשבאת לעבוד אצלי?‬
‫לא, לא.‬
‫זה פשוט משהו שאני עושה.‬
‫אתה יודע, זה עוזר לי להתרכז.‬ ‫ככה אני נכנס לקצב שלי.‬
‫אני צריך לעשות פה משהו? לקחת אותך לאנשהו?‬
‫אני צריך לדאוג?‬
‫לא.‬
‫אני לא יודע.‬
‫אני לא שייך הנה, מה?‬
‫אני חושב שכולנו קצת כמו סירות קטנות‬ ‫שהלכו לאיבוד בים.‬
‫כולנו עברנו הרבה.‬
‫עזבנו את המשפחות שלנו,‬ ‫נדחינו בצורה כזאת או אחרת.‬
‫חבורה של הומואים,‬ ‫מוזרים ובחורות שעוד לא התבגרו.‬
‫אני חושב שאתה שייך.‬
‫אתה מוכשר מאוד, ג'ואל,‬ ‫אבל יותר מדי מוטל על הכף.‬
‫אני חושב שאתה מבין את זה.‬
‫אם אתה רוצה להמשיך לעבוד אצלי,‬ ‫אתה חייב להתנקות.‬
‫אני רוצה. זאת אומרת, אני אתנקה.‬
‫פשוט…‬
‫כשאתה צורח עליי בגלל העיצובים…‬
‫אם תפסיק להזריק ספיד,‬
‫אני אפסיק לצרוח עליך.‬
‫בסדר.‬
‫בסדר?‬ ‫-בסדר.‬
‫הלסטון.‬
‫אני רוצה להראות לך משהו.‬
‫לא הראיתי לך, כי חשבתי שתתעצבן.‬
‫אבל זה יכול להיות טוב.‬
‫איך עשית את זה?‬
‫במטבח שלי.‬
‫הרתחתי צבעים על הכיריים.‬ ‫-אני מת על זה.‬
‫אף אחד לא עושה את זה.‬
‫ממש מודרני, חושני.‬
‫בוא, תעזור לי למצוא את אמצע האורך.‬
‫בסדר, תניח.‬
‫מספריים, מישהו.‬
‫תודה, ג'ו.‬
‫אלזה, בואי.‬
‫עכשיו…‬
‫תפילי את זה.‬
‫יש פה משהו.‬
‫ג'ואל, שים סיכה בקצה,‬
‫ותחבר את שני הקצוות באלכסון יורד.‬
‫מה לגבי האורך, ג'ואל?‬
‫אני חושב שיותר נמוך.‬
‫אולי תעלה את המכפלת.‬
‫כן. בואו נראה.‬
‫הנה.‬
‫איזה יופי.‬
‫משהו לא בסדר.‬
‫השיער.‬
‫בבקשה.‬
‫כן.‬
‫עכשיו לכי.‬
‫תודה לכולם.‬
‫אני חושב שהם מתו על זה.‬
‫פאק.‬
‫הלסטון, הביקורות לא רעות.‬ ‫-הן לא טובות.‬
‫כן, זאת טובה.‬
‫תקשיב. "נטול מאמץ ואלגנטי,‬
‫הלסטון הוא קול חדש ומרתק באופנת הנשים."‬
‫טוב…‬
‫"המראה שהורכב פה‬ ‫הורכב בחופזה או באופן מלאכותי."‬
‫אז מה את אומרת, ברנרדין מוריס?‬ ‫מורכב בחופזה או מלאכותי?‬
‫פה כתוב‬
‫"הלסטון אומר,‬ ‫'או שאת צעירה או שאת זקנה'."‬
‫זה לא טוב ולא רע, זה סתם ציטוט.‬
‫אסור לו לדבר אף פעם.‬
‫קולקציה אינה הצלחה כל עוד אין הזמנות.‬
‫כמה הזמנות יש לנו, ג'ואל?‬
‫לא הרבה.‬
‫נכון, אפס. וכן, זה לא הרבה.‬
‫אז נעבור לקולקציה הבאה.‬
‫על מה אתה מדבר? לא תהיה עוד אחת.‬
‫זה הסוף. אנחנו בחובות של מאתיים אלף דולר.‬
‫עוד לא שילמנו שכר דירה.‬ ‫בעוד שבועיים יכבו לנו את האור.‬
‫אם הבעיה היא כסף,‬ ‫אתה יכול לבזבז קצת פחות על סחלבים.‬
‫פספסת את העיקר של מה שאני אומר.‬
‫וסחלבים הם חלק מהתהליך שלי.‬
‫אי אפשר לתקצב השראה.‬
‫אני אענה.‬
‫פרונטו, הלסטון בע"מ.‬
‫למה הוא תמיד הולך כשאני מרים את הקול?‬
‫אני באמת כזה גס?‬ ‫-אתה רוצה שאענה לך?‬
‫הלסטון.‬ ‫-מי זה? יש להם כסף?‬
‫הלו?‬
‫היי.‬
‫שכחת להוריד את המים.‬
‫כי…‬
‫סליחה.‬
‫בוא הנה.‬
‫עשינו עסק.‬
‫אני לחוץ מדי,‬ ‫ואני לא יכול שיהיה לי בצוות נרקומן.‬
‫זה ממש מלחיץ.‬
‫אני יודע. איך אתה מסתדר עם זה בכלל?‬
‫כי צריך רק מישהי אחת,‬
‫רק אשת חברה אחת, כדי שהכול ישתנה.‬
‫אם אצליח‬ ‫להלביש את האישה הנכונה בעיצובים שלי,‬
‫אוכל להלביש בהם כל אישה באמריקה.‬
‫צריך רק תשובה חיובית אחת‬
‫מאשת החברה המתוחכמת ביותר בניו יורק,‬
‫וכרגע דיברתי איתה בטלפון.‬
‫בייב פיילי התקשרה,‬ ‫והיא רוצה לראות את הקולקציה שלנו.‬
‫בייב פיילי? אתה רציני?‬
‫כן. עכשיו תתאפס על עצמך.‬
‫לא, לא אמרתי את זה. לא.‬
‫לא, לא, זה רק משלוח.‬
‫אני מת על לייזה, אתה יודע את זה.‬
‫אבל אני לא חושב‬ ‫שאני יכול לסבול עוד פעם את "לייזה עם ז'".‬
‫אני יודע. טוב, מותק, אני אשחרר אותך.‬
‫צ'או.‬
‫אפשר לשאול אותך משהו?‬
‫מה קורה פה?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫בשבועות האחרונים לא ראיתי אותך מחייך.‬
‫אתה מתלבש אחרת. אתה מדבר אחרת.‬
‫אני יכול להיות יותר בשבילך.‬
‫זה לא עובד?‬
‫לא, אני פשוט…‬
‫אנחנו נפגשים פעמיים, שלוש בשבוע?‬
‫ואני עדיין לא מרגיש שאני מכיר אותך באמת.‬
‫זה הכול. אני רוצה להכיר אותך.‬
‫נדמה לי שאתה מכיר אותי טוב מאוד, אד.‬
‫"נדמה לי שאתה מכיר אותי טוב מאוד, אד."‬ ‫מה הסיפור עם הקול שלך?‬
‫איזה קול?‬ ‫-הקול הזה.‬
‫אתה מאינדיאנה.‬ ‫זה נשמע כאילו שאתה מחקה מישהו.‬
‫אני לא.‬
‫זה פוגע בי. תמיד הייתי כזה.‬
‫אם מישהו בחדר הזה השתנה, זה אתה.‬
‫אני?‬ ‫-כן, אני גורם לך לחוש חוסר ביטחון.‬
‫השאפתנות שלי.‬
‫פעם זה לא היה ככה, אבל ברור שעכשיו כן.‬
‫אתה מחפש למה להיטפל. הקול שלי? אלוהים.‬
‫טוב, בסדר.‬
‫אני לא רוצה לריב.‬
‫גם אני לא.‬
‫אני חושב שאלך לישון.‬
‫בסדר.‬
‫אני רוצה לישון לבד.‬
‫יפהפה.‬
‫בעצם, מהמם.‬
‫אבל אני לא יכולה ללבוש אותן יום יום.‬
‫את מתעניינת בבגדי יום יום?‬
‫אז תרשי לי להראות לך משהו שאני מפתח.‬
‫אלזה!‬
‫אני קורא לזה אולטרה-זמש.‬
‫עבדתי הרבה עם זמש. אני מת על זמש.‬
‫אבל אם לובשים אותו בגשם, הוא נהרס.‬
‫אז עלה בדעתי שאני צריך ליצור זמש משלי.‬
‫זה בד סינתטי חדש.‬
‫אפשר לכבס אותו.‬ ‫אפשר לעשות ממנו משהו מהודר.‬
‫אפשר ללבוש אותו לצהריים.‬ ‫אפשר לקחת איתו את הילדים לבית הספר.‬
‫הוא סקסי. הוא נוח.‬
‫הוא חופשי.‬
‫אני אקח אחת בכל צבע.‬
‫- מבוסס על הספר "סימפלי הלסטון"‬ ‫מאת סטיבן גיינס -‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬