EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Roy!
Jeg vil bare…
Du har kørt på mig hele dagen og hele natten.
-Bliv nu ikke vred… -Du vækkede mig jo!
-Jeg kan ikke lide… -Jeg er ligeglad!
-Stop! Nej! -Kom her!
Jeg har lavet noget til dig.
Folk samles i tusindvis for at overvære indsættelsen af John F. Kennedy.
Mens kortegen kører ad Pennsylvania Avenue,
håber de at få et glimt af Jackie Kennedy iført en kjole, designet af Oleg Cassini,
og en enkel, men elegant lille hat fra modisten mr. Halston.
Sagde de lige dit navn?
Med forlov. Godmorgen.
Elegance, om De vil.
Jeg tror, fruen bliver meget tilfreds.
Hvad fanden sker der?
Hvad der sker?
Altså, Jacqueline Kennedy nævnte dit navn.
Vi har solgt 50, og klokken er ikke engang ti.
De er ham, ikke?
De er mr. Halston.
Gud velsigne Jackie Kennedy.
Til helvede med hende!
Hvordan kan du sige det? Hun har været igennem meget.
-Hun gjorde dig kendt. -Og så ruinerede hun mig.
Hun holdt op med at gå med hat for ikke at ødelægge sin rædselsfulde frisure.
Har du tid et øjeblik?
Beklager, men som du se, har vi meget travlt.
Halston, jeg har opgørelsen fra andet kvartal. Det ser skidt ud.
Hattesalget faldt med 30 % i sidste kvartal og 40 % i det foregående.
-Du siger altså, at det går bedre? -Nej, det gør jeg ikke.
-Du ved, hvad man siger. Det er bare tal. -Hvem siger det?
Det gør alle. Konstant.
Problemet er, at folk ikke længere går med hatte.
Ja. Som modist er det faktisk noget, jeg har bemærket.
Og hvad vil du så gøre ved det?
Jeg arbejder på at gøre solen lysere, men indtil jeg får regnmaskinen til at virke,
ser jeg ingen anden løsning end at drikke efter mødet.
Fra herren nede for enden.
Han sendte den tilbage.
Hvad er det ved en amaretto stone sour, du ikke kan lide?
Er det stenen? Kvælningsrisiko. Bartenderen kan fjerne den.
Nej tak.
Jeg bestiller noget andet.
Nej tak. Jeg tager aldrig imod drinks fra fremmede.
Præsenter dig, så er vi ikke fremmede mere.
Dig først.
-Eric. -Og hvad er din beskæftigelse?
Jeg er falkoner.
Pis og papir.
Min falk og jeg er helte. Vi holder rottebestanden nede.
Det, vi gør, er meget moderne.
Den lange læderhandske, den lille hætte over hovedet. Det er kinky.
Lad mig nu give en drink.
Må jeg spørge, hvad der er ved mig, der fangede dit blik?
Hvad mener du?
Hvorfor lægger du an på mig og ikke på de andre?
-Jeg er ikke som andre. -Jeg troede ikke, jeg var din type.
-Og hvad er min type? -En hvid fyr i Brooks Brothers-jakkesæt.
Av!
Eller måske går du bare efter størrelsen.
Eller også…
…har jeg også været en outsider hele mit liv.
Måske har hvide fyre i Brooks Brothers-jakkesæt set skævt til mig,
på grund af hvad jeg var, og hvem jeg kunne lide, eller omvendt.
Indtil jeg en dag var pisseligeglad.
Ed.
Jeg hedder Ed.
Godt at møde dig, Eric.
Men det er ikke dit rigtige navn, vel?
Roy.
Det er heller ikke mit rigtige navn. Jeg ser helst, folk kalder mig Halston.
Hold da helt kæft!
Hattedesigneren?
Det har altid undret mig. Hvordan ender man som hattedesigner?
Det er en kunstart.
Jeg har altid gjort det. Jeg lavede hatte for at muntre min mor op.
Åh, skat.
Du er for god til at blive her.
Jeg havde en magisk barndom.
Men jeg forlod Indiana, da jeg kunne. Tog til Chicago og siden hertil.
Jeg har arbejdet mig op.
Skabt mig et navn.
Mænd som os kommer hertil langvejs fra for at opfinde os selv.
Skabe noget ud af ingenting. Min rejse var nu kortere.
Jeg krydsede blot floden fra New Jersey, men…
Den version af mig virker meget langt væk.
Hvad vil du så gøre nu?
-Kvinder går ikke med hatte længere. -Jeg har skam en plan, Ed.
Har du hørt om Ralph Lifshitz?
Hvem er det?
For nylig går Ralph Lifshitz ind i Bloomingdale's
med en kollektion af slips, som er en tomme bredere end alle andre slips
og et mærke, der hedder "Polo".
De sagde: "Gør dem en tomme smallere, og byt dit eget mærke ud med vores,
så skal vi nok sælge dem." Han sagde nej. Og han gik sin vej.
Og to uger senere vender Bloomingdale's tilbage.
"Vi begik en fejl. Vi elsker dine slips. Vi kan ikke glemme dem."
"Du kan beholde navnet og størrelsen. Og du skal lave skjorter, der passer til."
Jeg har designet hatte til Bergdorf siden 1961.
Jeg satte dem fandeme på landkortet.
Jeg gør som Ralph Lifshitz, bare i større målestok.
-Hvorfor kender jeg ikke navnet? -Han ændrede efternavn til Lauren.
Jeg har en vision, Ed.
En butik i en butik, altså?
Ja, helt enkelt.
Men hvad vil du sælge?
Halston.
Jeg vil være den første, der også er en komplet kollektion.
Kvinder opsøger mig, og jeg giver dem en komplet, tilpasset couture-oplevelse.
Jeg iklæder hende Halston fra top til tå. Kjole, undertøj, strømper, sko…
-Jeg ved ikke rigtigt, Halston. -Ingen vil have europæiske kopier mere.
Hvad hvis Bergdorf Goodman kunne huse den første amerikanske modeskaber?
-Dig? -Nej.
Halston.
Som er mig.
Det er interessant.
Hvorfor laver du ikke nogle kjoler til os først?
Hvad skete der så? Hvor mange solgte du?
Du nægter at tro det.
Det var en katastrofe uden lige. Intet salg. Totalt flop.
Åh, det er jeg ked af. Er du okay?
Jeg har det fint. Jeg var genial. Det er dem, der er dumme.
-Du får lige en påfyldning. -Men hvad gør du så?
Fortsætter. Showet duede ikke. Det er fint. Jeg ved, hvad jeg skal gøre.
Og hvad er det?
Jeg er for god til det her.
Jeg må starte for mig selv.
Du er fandeme imponerende, mand.
Der er bare det ved det, at du elsker nikkedukker.
Og jeg kan langt mere end bare at nikke.
Så sig noget, du tror, jeg ikke vil bryde mig om.
Okay.
Din Bergdorf-kollektion lignede cement. Derfor solgte den ikke.
-Den var uinteressant. -Folk fattede det ikke.
Ingen ønsker at forstå en kjole. Man skal elske den.
Du vil være Balenciaga. Der er allerede en Balenciaga.
Vi skal finde dit eget signaturlook.
Det, der resulterer i, at jeg på en restaurant spotter en smuk kvinde,
iført et fabelagtigt ensemble, og siger: "Det er en Halston".
Betyder det, at du er med?
Godaften.
Jeg må sige, at jeg har et problem. Og det er mit navn.
For eksempel kan nogen sige til mig: "Hej, Lisa. Hvordan går det?"
Og så svarer jeg: "Fint, tak. Men jeg hedder Liza. Det er med Z."
Eller nogen kan sige: "Sikke en flot hat, Lisa."
Så svarer jeg: "Tak, men jeg hedder Liza."
-Liza! -"Og det er mit hår."
-Brava! -Vidunderligt!
Liza!
Det er Halston.
Ja, jeg så dig derude.
Alle andre går bersærk, og men du ligner et portræt af en hollandsk mester.
Helt ærligt, så blev jeg distraheret af dit Buster Brown-ensemble.
Du har brug for et nyt look.
Nå.
-Jeg elsker ham. -Det vidste jeg, du ville.
Præcis. Kollektionen var en katastrofe, og jeg vidste det.
Så jeg smed alt væk.
Jeg forlod Bergdorf og ødelagde mit liv.
Nej, sådan må du da ikke tænke.
Du smed ikke noget væk. Du gav dig selv en enorm gave.
Du lagde det velkendte bag dig, så nu er du åben for inspiration.
Og inspirationen skal nok finde dig.
Hør her.
Den pillbox-hat, Jackie havde på? Det er din Judy Garland.
Du og jeg lever i skyggen af noget, og vi prøver begge at gøre det samme.
Vi går vores vej og sige: "Nej. Jeg vil tages alvorligt som den, jeg er."
Jeg…
Jeg vil være mere end Judy Garlands datter.
Og du vil være mere end Jackie O's modist.
-Hvorfor klæder du dig som en lille pige? -Der ser du. Hvorfor gør jeg det?
Det er sødt, men det er ikke dig. Du er en kvinde og burde klæde dig som en.
Og du er vel lige den rette til at hjælpe.
Ja, det synes jeg.
Af med bh og trusser.
Halston, dog! Lægger du an på mig?
Næppe.
Hold den her. Mod din hals der.
Og så…
Klar?
Sådan.
Det er en Halston.
Åh gud.
Halston, du er et geni!
Du godeste.
Smukt.
Stedet her bliver dit tomme lærred. Tredje sal er systuen.
Alt skal være tip-top som hos Balenciaga i Paris.
Og det her er loungen.
Og det her bliver salonen, hvor det hele kommer til at ske.
Jeg vil skabe en ny oplevelse.
Kvinder skal komme her og føle sig henført til en anden verden.
-Hvilken indretning har du i tankerne? -Halston, rigt, struktureret, sejt.
Som Shangri-La på Upper East Side.
Halston, hvor længe har vi kendt hinanden?
-Åh nej. -Jeg elsker dig som en bror.
Men det, du beskriver, koster penge, og du har ikke nogen.
Det passer ikke. Du er den eneste i hele verden, der kan løse opgaven.
Det du udrettede med Opera Club…
Det kostede et absurd beløb.
Kun du kan gøre det.
Du gjorde skide Key West fashionabelt, Angelo.
-Du har ikke råd til mig. -Du kan vel gøre det til vennepris.
Sig mig, er du døv?
Jeg giver dig muligheden for at få toppen af poppen i New York
til at gå ind gennem disse døre og sige: "Fantastisk sted! Hvem har indrettet det?"
Og det er ved gud mere værd end det, Opera Club betalte dig.
-Mener du det? -Ville jeg lyve for dig?
-Okay. -Åh, du er min helt.
-Hold op. -Hvad synes du så?
Du er i godt humør.
Jeg har altid drømt om at få et showroom med systue på en anden etage.
-Nu har jeg fundet og lejet det. -Hvor?
68th og Madison. Vent, til du ser det. Bogstavelig talt. Det ser herrens ud.
Og jeg har fundet mit hold. Muntre udskud, hver og en af dem.
Joe Eula bliver min illustrator. Han er fantastisk.
Han har tegnet kollektioner for Vogue, Givenchy og Coco Chanel.
Det er svært at indfange chik. Det er en flygtig ting, men han kan.
-Hvad skal du med en illustrator? -Jeg vil se hele kollektionen.
"Væk med det. Dybere udskæring."
Forholdet mellem en designer og hans illustrator er meget intimt.
Joe er nærmere en ekstra hjerne, men stop med at afbryde.
-Undskyld. -Elsa Peretti.
Hun bliver min model. Italiener.
Rig familie, men den har hun lagt bag sig. Hun er betagende.
Nogle modeller har bare tøj på. Elsa gør det til sit eget.
-Var Liza ikke din muse? -Muser kan man ikke få nok af.
Vær ikke jaloux, Ed.
Så er der Schumacher.
Han laver Paraphernalias vinduer og kommer med det unge pust.
-Har du lavet det? -Ja. Jeg har designet kjolerne.
Holdet er på plads. Nu skal jeg bare finde pengene.
Er det ikke det første, man gør?
-Jeg skal bruge en lillebitte million. -En million dollars?
Tanken var at gå til mit gamle Bergdorf-klientels rige mænd.
Arthur Vanderbilt, Charles Engelhard, baron de Rothschild.
Og hvordan gik det?
De sagde ikke nej.
Jeg er ikke bekymret. Jeg skal mødes med Estelle Marsh i morgen.
Hun er gift med en oliebaron fra Texas. Se ikke sådan på mig. Jeg har styr på det.
Mrs. Marsh, hvornår har nogen sidst for alvor spurgt dig,
hvad du har brug for?
I Bergdorf bad jeg damerne sætte sig i min stol og sagde så:
"Hvad er der galt? Hvad har du brug for?"
Og det enkle spørgsmål blev så godt som altid mødt med…
Ja, lidt sorg til at begynde med. Fordi så få mennesker i deres liv,
særligt mændene, har tænkt på at spørge dem om det.
Eller som min eksmand udtrykte det: "Hvad fanden vil du?"
Mrs. Marsh.
Har du nogensinde besøgt Balenciaga i Paris?
Kom.
Balenciaga elsker at få kvinder til at føle sig bange.
Når man går op ad trappen til hans atelier, mødes man af en striks sekretær,
der får en til at føle sig uvigtig og endda grim.
Det sker ikke her.
Det her bliver loungen, hvor du kan slappe af,
give slip og sige, hvad du har brug for,
blive mindet om, hvad du er i stand til. Her bliver serveret te, champagne…
Vores yngre medarbejdere kan måske endda skaffe dig marihuana.
Kom.
Her!
Det her bliver salonen. Her skal mine piger gå model i den seneste kollektion.
Du vælger det, du kan lide, og så syr jeg det efter dine mål.
For, mrs. Marsh, når kvinder som Catherine Deneuve, Jackie Kennedy
og du bestiller tøj her, så går der højst fem år,
før Halston Limited er en del af alle velrenommerede stormagasiner i USA.
Jeg ændrer den amerikanske mode, og det kan du tage æren for.
Du kunne sælge sand i Sahara.
Hvor meget skal du bruge?
En million dollars.
Jeg giver dig 100.000, og så ansætter du min søn, Michael.
Han er nyttig. Han kan lave alt muligt. Han kunne endda gå model.
Aftale.
Tak, mrs. Marsh. Kom. Lad os drikke te.
HALSTON FORÅR/SOMMER-KOLLEKTION
2. DECEMBER 1968 KLOKKEN 23.30
Den er fandeme grim. Hvem har lavet den?
Det har jeg.
Tag det ikke ilde op, men jeg har aldrig set en grimmere kjole.
Det ligner en balkjole til marsmænd.
Dai, Halston.
Rolig nu, Halston.
Luk arret, Joe. Showet er om to uger, og de design ligner lort.
Hvis hun nu bar et flot, stort smykke…
Vi sælger ikke smykker, Elsa! Vi sælger kjoler til kvinder.
-Tag den af. -Måske i den rigtige farve?
Du tier bare stille.
De her design virker ikke. Det må du kunne se.
-Det er jeg ked af. -Hvad hjælper det?
Stop. Du er sur på dig selv og lader det ud over knægten.
Jeg kan ikke klare det hele selv!
Jeg ansatte jer ikke for selv at arbejde mere.
-Det er det, der sker! -Vi tager en pause.
Det har vi ikke tid til.
Der er ikke ét af de design, jeg ville lægge navn til. Ikke ét.
Det er fandeme for pinligt,
-Hvor er ruskindsfrakken? -Nå ja, lige et øjeblik.
Hvad er der sket?
-Det er dumt. Det regnede i dag. -Hvem gik ud i regnen?
Det er en frakke, Halston.
Det gjorde jeg.
Ruskind er åbenbart ikke vandtæt.
Og som du kan se, fungerer det ikke.
Men snittet er fantastisk. Se lige.
Materiale er forkert, men ideen er god.
Nej, ruskind er ikke vandtæt.
Men ideen er god.
Ingen andre gør det. Jeg ville have den…
…den fornemmelse.
Alle ved, ruskind ikke er vandtæt.
Ja, undskyld.
Schumacher, du er juniorpartner, ikke?
-Det er din titel. -Ja.
Har du fortjent den titel lige nu?
Det er et enkelt spørgsmål. Har du fortjent titlen som juniorpartner
lige nu?
Nej.
Åh, fuck!
Halston.
I guder.
-Undskyld, jeg troede, jeg låste døren. -Hvad har du gang i?
-Jeg ville bare lige samle tankerne. -Nej, hvad laver du?
Er det heroin?
Nej, det er bare speed.
Hvor ofte tager du det?
Jeg ved ikke, hver…
Hver dag?
Nej, ikke altid.
Tager du speed hver dag?
Ja.
Ja, det gør jeg.
Vi har altid så travlt, så…
Begyndte du at tage det, da jeg ansatte dig?
Nej.
Det er bare noget, jeg gør. For at bevare fokus.
Det fremmer min kreativitet.
Skal jeg gøre noget? Køre dig et sted hen?
Skal jeg være bekymret?
Nej.
Jeg ved det ikke.
Jeg hører ikke til her, vel?
Jeg tror, vi er alle lidt som små, fortabte skibe på havet.
Vi har været meget igennem.
Vi har forladt vores familier, oplevet afvisninger.
En masse bøsser, freaks og piger, der ikke er blevet voksne endnu.
Du hører til her. Du er dygtig, Joel, men der er for meget på spil her.
Det kan du godt se. Hvis du vil arbejde for mig, skal du være clean.
Ja. det skal jeg nok blive.
Det er bare… Når du bider hovedet af mig…
Hvis du holder op med at tage speed, holder jeg op med at bide hovedet af dig.
Okay.
-Okay? -Okay.
Halston.
Der er noget, jeg vil vise dig. Jeg tøvede af frygt for at gøre dig vred.
Men det er måske godt.
-Hvordan har du lavet det? -I mit køkken.
-Jeg kogte farver på komfuret. -Jeg elsker det. Ingen har sådan noget.
Så moderne, sensuelt.
Her, hjælp mig med at finde midten.
Okay. Læg det ned.
Giv mig en saks.
Tak, Joe.
Elsa, kom.
Nu.
Af med den.
Vi har fat i noget her.
Joel, sæt nåle i kanten her, og sæt de to kanter diagonalt sammen.
Hvad med længden, Joe?
-Jeg tænker kortere. -Måske skal sømmen løftes.
Ja, lad mig se.
Nu.
Che bello.
Der er noget galt.
Det er håret.
Et voilá.
Ja.
Nu! Gå!
Mange tak.
Jeg tror, de elskede det.
Fuck.
-Halston, de er ikke dårlige. -De er ikke gode.
Jo, den her er.
Senti. "Ubesværet og elegant… Halston er en spændende ny stemme i modebranchen."
Tja…
"Det look, de har sammensat, er enten sløset eller kunstigt."
Hvad er det, Bernadine Morris? Sløset eller kunstigt?
Her står: "Du er enten ung eller gammel, siger Halston."
Det er hverken godt eller skidt. Det er et citat. Han bør tie stille.
En kollektions succes måles på ordrerne. Hvor mange har vi?
Ikke mange.
-Korrekt. Nul. Og det er ikke mange. -Så er det videre til næste kollektion.
Der bliver ingen næste kollektion. Det slutter her. Vi skylder $200.000 væk.
Vi har ikke betalt huslejen. Om to uger slukker de lyset.
Måske kunne du bruge mindre på orkideer.
Det er ikke det, det handler om, og orkideer er en del af min proces.
Inspiration kan ikke budgetteres.
Jeg tager den.
Pronto, Halston Limited.
Hvorfor går han, når jeg hæver stemmen? Er jeg så ubehagelig?
Skal jeg svare på det?
-Halston. -Hvem er det? Har de penge?
Hallo?
Hej.
Du glemte at trække ud.
Det er fordi…
Undskyld.
Kom herhen.
Vi havde en aftale. Jeg er for presset til at have en junkie på holdet.
-Det er alt for stressende. -Det ved jeg. Hvordan kan du klare det?
Fordi det kun kræver én person…
Ét prominent navn kan ændre alt.
Hvis jeg kan få den rette til at gå i mine design,
følger alle andre kvinder i Amerika trop.
Det kræver bare et ja fra den mest sofistikerede kvinde i New York City,
og hende har jeg lige talt med.
Babe Paley vil se vores kollektion.
Babe Paley? Mener du det?
Ja. Så nu tager du dig fandeme sammen.
Det sagde jeg ikke. Nej.
Nej, det er bare min takeaway.
Jeg elsker Liza. Det ved du godt.
Men jeg tror ikke, jeg kan udholde endnu et Liza with a "Z."
Det ved jeg. Okay, skat. Jeg smutter nu.
Ciao.
Må jeg spørge om noget?
Hvad foregår der?
-Hvad mener du? -Du har ikke smilet i ugevis.
Du klæder dig anderledes. Du taler anderledes, for guds skyld.
-Jeg kunne være mere for dig. -Fungerer det her da ikke?
Nej, jeg mener bare…
Vi ses to-tre aftener om ugen. Og jeg føler ikke, jeg kender dig.
-Jeg vil gerne kende dig. -Jeg tror, du kender mig godt, Ed.
"Jeg tror, du kender mig godt, Ed." Hvorfor lyder du sådan?
-Hvordan? -Sådan. Du er fra Indiana.
-Du lyder, som om du imiterer nogen. -Nej.
Du fornærmer mig. Jeg har altid været den samme.
Hvis nogen har ændret sig, er det dig.
-Mig? -Ja, jeg gør dig usikker.
Min ambition. Det var ikke tilfældet før, men det er det nu.
Du leder efter fejl. Min stemme? Jøsses!
Okay.
-Lad os ikke skændes. -Enig.
Jeg tror, jeg går i seng.
Okay.
Jeg vil gerne sove alene.
Smukt.
Betagende, faktisk.
Men ikke til hverdag.
Er du interesseret i hverdagstøj?
Så lad mig vise dig noget, jeg har udviklet.
Elsa.
Jeg kalder det Ultrasuede. Jeg har arbejdet meget med ruskind.
Skønt materiale, men det kan ikke tåle regn.
Så jeg tænkte, jeg ville skabe mit eget. Det er et nyt syntetisk stof.
Du kan smide den i vaskemaskinen. Du kan fikse den op.
Tag den på til frokost. Når du kører børnene.
Det er sexet. Det er behageligt.
Det er frihed.
Jeg tager en i hver farve.
BASERET PÅ BOGEN SIMPLY HALSTON AF STEVEN GAINES
Tekster af: Nanette Skjødt Sørensen