PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Royi!
Já jen chci…
Celý den a celou noc se po mně vozíš.
- Nezlob se… - Nemám se naštvat, když mě budíš…
- Nesnáším, když mě… - Je mi jedno, kdo to slyší.
- Ne! - Pojď sem!
Něco jsem ti vyrobil.
Tisíce lidí se shromažďují na inauguraci Johna Fitzgeralda Kennedyho.
Kolona postupně projíždí Pennsylvania Avenue
a vyhlíží první dámu, Jackie Kennedyovou,
v šatech návrháře Olega Cassiniho
a prosté, leč elegantní toce
od tvůrce klobouků pana Halstona.
Řekli tvoje jméno?
Dovolte. Zdravím. Dobré ráno.
Elegantní, chcete-li.
Myslím, že madam bude potěšena.
Co se to tu sakra děje?
Co se děje?
Jacqueline Kennedyová zmínila vaše jméno.
Prodali jsme jich už 50, a to ještě není ani deset.
To jste vy, že?
Vy jste pan Halston.
Bůh žehnej Jackie Kennedyové.
Do háje s Jackie!
Halstone, jak to můžete říct po tom, čím si prošla?
Stvořila vás, Halstone.
A pak mě zničila.
Přestala nosit klobouky, aby nekazily to její gigantické háro.
Máte chviličku?
Snad vidíte, že jsem hrozně zaneprázdněn.
Halstone, máme kvartální výsledky.
Nejsou dobré.
Prodej klobouků spadl o 30 %, oproti předchozímu dokonce o dalších 40 %.
- Říkáte, že se to zlepšuje. - Ne, to neříkám.
Však víte, co se říká. Čísla.
Kdo to říká?
No všichni. Neustále.
Lidi už prostě klobouky nenosí.
Ano. Jako kloboučník, Henry, si to dobře uvědomuju.
No, otázkou je, co s tím hodláte udělat?
Pracuju na tom, aby se nám zase dařilo,
ale dokud nebudu mít kouzelnou hůlku,
nevím, co dál, Henry.
Tedy možná až na dnešní drink.
Od toho pána na konci.
Poslal ho nazpět.
Co se vám na tom amaretto koktejlu nelíbí?
Možná ta pecka a děs z udušení. Řeknu barmanovi, ať to vyndá.
Ne, děkuji.
- Koupím vám něco jiného. - Ne, díky.
Nepřijímám drinky od cizích lidí.
Povězte mi své jméno a nebudeme si cizí.
Nejdříve vy.
- Eric. - A co děláš, Ericu?
Jsem sokolník.
Kecy.
Já a můj sokol jsme hrdinové. Udržujeme populaci krys pod kontrolou.
To, co děláme, je dost v kurzu.
Dlouhá, kožená rukavice a čepička přes hlavu.
Je to výstřední.
Zvu tě na skleničku.
Můžu vědět,
co tě na mě zaujalo?
Jak to myslíš?
Proč se mě snažíš sbalit jen ty a nikdo jiný?
Nejsem jako někdo jiný.
Nenapadlo mě, že jsem tvůj typ.
A jak vypadá můj typ?
Běloch v obleku od Brooks Brothers.
To zabolelo.
Nebo
ti jde možná o velikost.
Nebo…
Možná jsem taky outsider, celý život.
Od bělochů v oblecích od Brooks Brothers sklízím kradmé pohledy
kvůli tomu, co jsem, koho mám rád, co jsem byl a co jsem měl rád.
Až jsem se na to jednoho dne vykašlal.
Ed.
Jmenuju se Ed.
Rád tě poznávám, Ericu.
I když Eric není tvoje pravé jméno, že?
Roy.
Ale ani to není moje pravé jméno.
Rád si nechávám říkat Halston.
No nekecej.
Ten kloboučník?
Vždycky mě zajímalo, jak se z někoho stane návrhář klobouků?
Je to taková sochařina.
Dělával jsem je odjakživa. Abych zlepšil náladu mámě.
Ach, zlato.
Na tohle místo
jsi až moc výjimečný.
Měl jsem kouzelné dětství.
Ale z Indiany jsem okamžitě zmizel. Nejprve do Chicaga, a pak sem.
Vypracoval jsem se od píky.
Naprosto z ničeho.
Muži jako my…
sem přichází odevšad, aby se někým stali.
Aby z ničeho stvořili něco.
Já nejsem z takové dálky. Jsem z New Jersey, jen přes řeku,
ale tamto já mi přijde dost vzdálené.
Takže co máš v plánu teď?
Ženy už klobouky nenosí.
No, Ede, mám plán.
Slyšel jsi o Ralphu Lifshitzovi?
O kom?
Do Bloomingdale’s nedávno nakráčel Ralph Lifshitz
s řadou kravat o dva centimetry širší než ty běžně prodávané.
Měly značku „Polo“.
Řekli mu: „Když je uděláte o dva centimetry užší,
a dáte na ně naše logo, budeme je prodávat.“
Odmítl je.
Sebral se a odešel.
Za dva týdny ho opět pozvou do Bloomingdale’s a řeknou:
„Udělali jsme chybu.
Vaše kravaty jsou skvělé a leží nám v hlavě.
Můžete si nechat svou značku i tu šířku.
A chceme, ať k nim vytvoříte i vhodné košile.“
Pro Bergdorf klobouky navrhuju od roku 1961.
Já to zatracený místo proslavil.
Udělám to samé, co Ralph Lifshitz, ale ve větším.
To jméno neznám.
Změnil si totiž příjmení na pitomýho Laurena.
Mám vizi, Ede.
Takže butik v obchodě?
Vidíte? Prosté.
A prodával by co?
Halstona.
Chci být první, kdo vytvoří kompletní řadu.
Přijde ke mně žena,
a poskytnu jí výjimečný zážitek z luxusní zakázkové módy.
Obléknu ji od hlavy až k patě do Halstona. Šaty, prádlo, silonky, boty…
No nevím, Halstone.
Nikdo evropské napodobeniny nechce.
Co kdyby Bergdorf Goodman prodával první americkou značku luxusní módy?
- Vaši? - Ne!
Halston.
Což jsem já.
Je to zajímavé.
Co kdybyste nám vyrobil nějaké šaty?
Co se stalo potom? Kolikery jsi prodal?
No, tomu nebudeš věřit.
Byla to naprostá katastrofa. Neprodalo se nic. Úplné fiasko.
Bože, to je mi líto. Jsi v pohodě?
Jsem. Co tím jako myslíš? Jsem geniální. To oni jsou tupci.
Doliju ti pití.
Ale co budeš dělat dál?
Pokračovat.
Přehlídka nevyšla. Ale to nic. Vím, co musím udělat.
A to je co?
Už je mi tam těsno.
Potřebuju vlastní prostory.
Chlape, to je sakra působivé.
Věci se mají takhle. Vím, že zbožňujete pochlebníky.
V rukávu mám i jiná slova než jen „ano“.
Zkuste to. Řekněte něco, co se mi nebude líbit.
Tak dobře. Fajn.
Ty šaty pro Bergdorf? Vypadaly jako z betonu.
- Tak se neprodávaly. Nikdo je nechtěl. - Nechápali je.
Šaty nechcete chápat, ale zbožňovat.
Chcete být jako Balenciaga, ale to už tady je.
Potřebujete si vytvořit vlastní styl.
Abych přišel do nočního podniku,
všiml si překrásné ženy v nádherných šatech a řekl si:
„To je Halston“.
Znamená to, že do toho jdete?
Dobrý večer.
Svěřím se vám. Občas narážím na problém.
A tím je mé jméno.
Někdo mě třeba potká na ulici a řekne: „Ahoj, Liso, jak se máš?“
A já na to: „Fajn, díky, ale jsem Liza se Z ve jméně.“
Nebo mi někdo poví: „Liso, máte tak rozkošný klobouček.“
A já řeknu: „Děkuji, ale jmenuji se Liza.“
- Liza! - „A to jsou mé vlasy.“
- Brava! - Nádhera!
Lizo!
Tohle je Halston.
Jo, všimla jsem si vás.
Všichni se mohli zbláznit,
a vy jste si tam seděl jako na popravě.
Mírně mě zaskočil ten obleček jako z kresleného filmu.
Chce to změnu stylu.
Aha.
- Už teď se mi líbí. - Já to tušil.
Přesně tak. Kolekce byla katastrofální a já to věděl.
Rozhodl jsem se začít znova.
Opustil jsem Bergdorf a zničil si život.
Ne. Takhle to brát nesmíte.
Nic jste nezahodil. Dal jste si neskutečný dar.
Hodil jste všechno za hlavu,
takže jste se otevřel inspiraci.
A inspirace si vás najde.
A víte vy co?
Ten klobouček, co měla Jackie?
To je vaše Judy Garland.
Vy i já žijeme ve stínu něčeho,
a oba se snažíme o to samé.
Snažíme se osvobodit. Říkáme: „Ne, chci, ať mě berou vážně.“
Já…
Nechci
být jen dcerou Judy Garland.
Tak jako vy jen „kloboučníkem Jackie O“.
Proč se oblékáte jako holčička?
Vidíte? Přesně. Proč to dělám?
Teda, je to roztomilé, jistě, ale nejste to vy. Tedy myslím.
Jste žena. Měla byste se tak oblékat.
A zdá se, že jedině vy mi s tím pomůžete.
Ano, myslím, že pomohu.
Sundejte si podprsenku i kalhotky.
Halstone, snažíte se mě svést?
To těžko.
Podržte si to. To je na krk.
A teď…
Připravená?
Vidíte, tak.
To je Halston.
Panebože!
Halstone, vy jste génius!
Panečku.
Překrásné.
Tohle místo bude tvým plátnem. Ve třetím patře je šicí dílna.
Nejnovější vybavení. Jako u Balenciagy v Paříži.
Tohle bude salónek.
A tady bude módní salón, kde se budou dít zázraky.
Chci tu vytvořit osobitou atmosféru.
Chci, aby sem ženy vešly a připadaly si,
jako by se přenesly do jiného světa.
Jaký vzhled si představuješ?
Však víš, Halstona. Opulentní, plný textur, prostě parádní.
Jako Šangri-La na Upper East Side.
Dobře. Halstone, jak dlouho se známe?
Ale ne.
Mám tě fakt rád, ale to, co popisuješ, stojí peníze.
A vím, že žádné nemáš.
To není pravda!
Jsi jediný člověk, který to dokáže uskutečnit.
Cos dokázal s Operním klubem v Met…
Jenže to stálo ziliony dolarů.
Jsi jediný, kdo to dokáže.
Díky tobě je v kurzu i blbé Key West, Angelo.
- Halstone, nemůžeš si mě dovolit. - Co kdybys mi udělal cenu?
Tys snad přišel o sluch.
Hele, nabízím ti šanci dostat se ke smetánce New Yorku,
která se tu bude procházet a kochat tím prostorem:
„Velkolepé. Kdo to navrhoval?“
Přísahám bohu, je to lepší než to, co ti dal Operní klub.
- Vážně? - Lhal jsem ti někdy?
- Dobře. - Jsi moje spása.
- Nech toho. - Tak co myslíš?
Někdo tu má dobrou náladu.
Snil jsem o tom, že budu mít showroom a dílnu na různých poschodích,
a to místo jsem našel a pronajal.
- Kde? - Na rohu 68. a Madison.
Počkej, až to uvidíš. Nepochopíš, je to hrůza.
A mám už svůj tým. Je to banda poblázněných cvoků.
Joe Eula bude mým ilustrátorem. Je fantastický.
Kreslil kolekce pro Vogue, Givenchy, Coco Chanel.
Elegance se zachycuje těžko. Je prchavá, ale on ji zachytit umí.
Na co máš ilustrátora?
Chci mít před očima celou kolekci.
„Tohle pryč. Ten výstřih prohloubit.“
Mezi návrhářem a jeho ilustrátorem je velmi intimní vztah.
Joe bude mým druhým mozkem, ale nepřerušuj mě.
- Promiň. - Elsa Peretti.
Bude mojí modelkou na střihy. Italka.
Z bohaté rodiny, ale všeho se vzdala.
Je překrásná. Nejde přehlédnout.
Modelky oblečení jen nosí. Elsa, ta si ho přivlastňuje.
- A není tvojí múzou Liza? - No, múz není nikdy dost.
Nežárli, Ede.
A pak ještě Schumacher.
Dělá výlohy v Paraphernalii. Ten sebou přinese závan mládí.
- Promiňte, to jste dělal vy? - Ano, ty šaty jsem navrhoval já.
Tým mám pohromadě. Teď už jen sehnat peníze.
Jen? To je přece to nejdůležitější.
Potřebuju jen pár melounků.
Milion dolarů?
Chtěl jsem oslovit bohaté manžely mých klientek z Bergdorfu.
Arthura Vanderbilta, Charlese Engelharda, barona Rothschilda.
A jak to dopadlo?
No, neřekli ne.
Starosti ale nemám.
Zítra uvidím Estelle Marshovou,
ženu ropného magnáta z Texasu.
Nedívej se na mě tak. Vyjde to.
Paní Marshová,
kdy se vás naposledy zeptali,
skutečně zeptali,
co potřebujete?
Když jsem byl v Bergdorfu, moje děvčata se posadila
a já řekl: „Svěřte se mi. Co vás trápí? Co byste si přála?“
Drobná otázečka, která se téměř vždy setkala s, no…
Nejprve s kapkou lítosti.
Protože jen málo lidem se stane, obzvlášť mužům,
že se jich na to někdo zeptá.
Můj bývalý manžel na to říkal: „Tak co kurva chcete?“
Paní Marshová,
navštívila jste „Pro vás na míru“ u Balenciagy v Paříži?
Tak pojďte.
Balenciaga zbožňuje, když může ženy trošku vyděsit.
Když jdete po schodech do jeho ateliéru,
potkáte se s velmi přísnou sekretářkou, kvůli které se cítíte nicotná, až ošklivá.
To se u nás nestane.
Tohle bude salónek, kde naberete dech,
odpočinete si a povíte nám svá přání,
utvrdíte se v tom, na co si troufáte.
Bude zde čaj, šampaňské…
Možná vám mladší zaměstnanci nabídnou i špetku marihuany.
Pojďte.
Tady.
Tohle bude módní salón.
Mé modelky vám předvedou poslední kolekci.
Pak si vyberete z návrhů.
Ty, které vás zaujmou, vám vyrobím na míru.
Paní Marshová,
ačkoli ženy obdivují Cathreine Deneuve, Jackie Kennedyovou,
vy si objednáte svůj šatník na míru zde,
a do pěti let najdete Halston Limited ve všech vážených obchodních domech USA.
Změním vzhled americké módy.
A to všechno díky vám.
Vymámil byste z mrtvého poslední groš.
Kolik přesně potřebujete?
Milion dolarů.
Dám vám 100 tisíc.
A zaměstnáte mého syna Michaela.
Je šikovný.
Umí všechno možné. Mohl by dělat i manekýna.
Dohodnuto.
Děkuji, paní Marshová. Pojďte. Dáme si čaj.
UVEDENÍ JARO / LÉTO
2. PROSINCE 1968, 11:30
Fakt příšerná práce. Kdo to dělal?
Já.
Neber si to špatně,
ale jsou to nejhorší šaty, co jsem kdy viděl.
Jako na maturitní ples, ale pro Marťany.
No tak, Halstone.
Dobře, Halstone, klídek.
Žádný „klídek“, Joe. Za dva týdny máme šou a ty modely jsou nanic.
Kdyby se tam třeba přidal velký, výrazný šperk…
Neprodáváme šperky, Elso! Prodáváme šaty ženským bytostem.
- Sundejte to. - Možná v jiné barvě?
Už ani slovo.
Joeli, takové střihy jsou k ničemu. To snad vidíš.
- Promiňte. - To neříkej. Snaž se.
Halstone, prosím! Jsi naštvaný na sebe a on to odskáče.
Sám to nezvládnu, slyšíte?
Nemám vás tu proto, abych všechno dělal sám.
- A to se děje! - Proč si nedáme pauzu?
Protože nemáme čas.
Na žádný z těch návrhů nemůžu dát své jméno. Ani na jeden.
Taková ostuda.
A ten semišový trenčkot?
Jo, momentík.
Co se stalo?
No, prostě smůla. Dneska venku pršelo.
Kdo ho nosil v dešti?
Je to trenčkot, Halstone.
To já.
Došlo mi, že semiš není voděodolný. A jak sám vidíte,
zkrátka to nepůjde.
No, střih je fantastický. Podívejte se.
Nesprávný materiál, ale dobrý nápad.
Ne, semiš není voděodolný.
Ale nápad je to dobrý.
Nikdo jiný to nedělá, takže mi na tom dojmu…
záleželo.
Všichni ví, že semiš není voděodolný.
Jasně. Promiňte.
Schumachere, jsi mladší partner, že?
- Tak tě označujeme. - Jo.
Myslíš, že si takový titul zasloužíš?
Jednoduchá otázka.
Zasloužíš si být nazýván mladším partnerem?
V tuhle chvíli?
Ne.
Do prdele.
Halstone.
Ježíši. Promiňte. Já myslel, že jsem zamknul.
Co to tu děláš?
Chtěl jsem si to jen přebrat v hlavě.
Ne. Myslím, co bereš.
Je to heroin?
Ne. Jen éčko.
Jak často si to pícháš?
No… Já nevím. Každý…
Každý den?
Ne, každý den ne.
Ty si denně pícháš éčko?
Jo.
Ano, píchám.
Se vší tou prací, kterou…
Začal sis píchat až při práci pro mě?
Ne.
Tak to prostě dělám.
Pomáhá mi to soustředit se. Dostávám se tak do nálady.
Mám se v tom nějak angažovat? Vzít tě někam?
Mám si dělat starosti?
Ne.
Já nevím.
Nezapadám sem, že ne?
Všichni jsme tak trochu
jako malá loďka, ztracená v oceánu.
Prošli jsme si vším možným.
Opustili rodiny, byli tak nebo onak odmítnuti.
Jsme banda gayů, bláznů a nevyzrálých holek.
Zapadáš sem.
Máš velké nadání, Joeli,
ale je toho hodně v sázce.
Myslím, že to vidíš.
Jestli tu chceš pracovat, musíš být čistý.
Jsem. Teda, budu.
Já jen…
Když mi spíláte kvůli těm návrhům…
Přestaň si píchat éčko
a nebudu ti spílat.
Tak dobře.
- Dobře? - Tak jo.
Halstone.
Chci vám něco předvést.
Já se bál, že se naštvete, tak jsem vám to neukázal.
Mohlo by se to líbit.
Jak jsi to udělal?
No, doma v kuchyni.
- Na sporáku jsem svařil barvy. - Nádhera.
To nikoho nenapadlo.
Tak moderní, smyslné.
Pomoz mi najít střed na délku.
Dobře. Polož to.
Někdo podejte nůžky!
Díky, Joe.
Elso, pojď sem.
Teď to uvolníme.
Něco na tom je.
Joeli, přišpendli ten okraj
a tady ty dva lemy diagonálně až dolů.
A co délka, Joe?
Myslím, že níž.
Ustřihni spodní lem.
Jo, tak ukaž.
A teď.
Che bello.
Něco mi tu nesedí.
To ty vlasy.
Et voilà.
Ano.
A teď se projdi.
Díky vám všem.
Myslím, že se jim to líbilo.
Kurva.
- Vždyť nejsou tak špatné, Halstone. - Ani dobré.
Ano, tahle je.
Senti. „Nenucené a elegantní,
Halston je strhujícím novým hlasem ženské módy.“
No…
„Představený vzhled je narychlo spíchnutý a vyumělkovaný.“
Bernardine Morrisová, tak buď spíchnuté, nebo vyumělkované!
Tenhle píše: „Podle Halstona jste buď mladí, nebo staří.“
To není dobré a ani špatné. Jen citace.
Ten do toho nemá co kecat.
Úspěšnost kolekce určují prodeje. Kolik máme objednávek, Joeli?
Moc ne.
Správně. Vůbec nic, což vážně moc není.
Tak hurá na další kolekci.
Cože? Žádná další kolekce nebude. Tohle stačilo.
Dlužíme 200 000 dolarů,
nezaplatili jsme nájem a do dvou týdnů odpojí elektřinu.
Když je řeč o penězích, můžete ušetřit na orchidejích.
V tom to není. Navíc, orchideje jsou součástí mého tvůrčího procesu.
Inspirace se nedá spoutat rozpočtem.
Vezmu to.
Pronto, Halston Limited.
Proč vždycky zmizí, když zvednu hlas?
- Jsem neomalený? - To ti mám říct já?
- Halstone. - Kdo je to? Mají peníze?
Haló?
Je, zdravím.
Zapomněl jsi na záchodě spláchnout.
To proto, že…
Omlouvám se.
Pojď sem.
Měli jsme dohodu.
Jsem pod příliš velkým tlakem, než abych měl v týmu feťáka. Je toho moc.
Já vím.
Co s tím hodláte dělat?
Stačí jediný člověk,
jediná celebrita, aby se vše změnilo.
Když dokážu udat své návrhy správnému člověku,
tak je dostanu ke každé ženě v Americe.
Chce to jen jedno „ano“
od sofistikované celebrity z New Yorku.
Zrovna jsem s takovou mluvil.
Volala Babe Paleyová. Chce si prohlédnout naši kolekci.
Babe Paleyová? Jako fakt?
Ano. Tak se sakra seber.
Ne, tak jsem to neřekl. Kdepak!
Ne, to je jen donáška.
Já Lizu zbožňuju. Však víte, že ano.
Ale protrpět si další Jsem Liza se Z, to bych nepřežil.
Já vím. Dobře, zlato. Dám vědět.
Čau.
Můžu mít otázku?
Co se to s tebou děje?
Co tím myslíš?
Posledních pár týdnů ses neusmál.
Oblékáš se jinak.
Proboha, vždyť i jinak mluvíš.
- Mohl bych pro tebe znamenat víc. - Nefunguje to snad?
To ne, já jen, že…
Vídáme se dva, tři večery týdně?
Mám stále pocit, že tě neznám.
Víc nechci. Jen tě poznat.
Myslím, že mě znáš výborně, Ede.
„Myslím, že mě znáš výborně, Ede.“ Co je to za tón?
- Jaký tón? - Tenhle.
Jsi z Indiany. Jako bys někoho napodoboval.
Nenapodobuju.
To mě uráží. Vždycky jsem byl takový.
Pokud se zde někdo změnil, tak ty.
- Já? - Jsi vedle mě nejistý.
Vadí ti moje ambice.
Nebýval to problém, ale očividně teď je.
Vrtáš do všeho. Můj hlas? Bože.
No, tak dobře.
Nechci se hádat.
Já taky ne.
Asi už půjdu spát.
Tak jo.
Rád bych spal sám.
Nádhera.
Vlastně ohromující.
Ale to se nedá nosit každý den.
Hledáte něco na běžné nošení?
Tak to vám ukážu, na čem dělám.
Elso?
Říkám tomu ultrasemiš.
Semiš zbožňuju, tak s ním dost dělám. Jenže ho zničí pár kapek deště.
Tak mě napadlo, že bych si měl vytvořit vlastní verzi.
Je to nová syntetika.
Můžete to hodit do pračky, různě vyšperkovat,
jít v tom na oběd nebo vyzvednout děti ze školy.
Je to sexy.
Je to pohodlí.
Je to svoboda.
Chci po jednom od každé barvy.
PODLE KNIHY SIMPLY HALSTON OD STEVENA GAINESE