EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Det bælte fungerer ikke. Her.
Okay. Gå.
Gå.
Er det virkelig kommet så vidt, Sassy?
Det var et fantastisk show.
Burde her ikke være hundrede mennesker, der siger præcis de ord?
Der bliver for længe oppe og morer sig for meget?
Men her er kun os to.
Og du får løn for at sørge for, jeg er ikke alene.
Du har anmeldelserne, ikke, Sassy?
Jeg vil ikke høre dem.
De har været jaloux på mig, siden jeg blev en stor stjerne.
Jeg forvirrer folk.
De ser mig i Donahue, og så ser de mig i byen
med Barbara Walters, Andy Warhol eller Cher.
Jeg forstår det. Jeg har for meget. Jeg ville også hade mig.
Hvad, mener du, er hovedkritikken?
Den går nok mest på, at du på et tidspunkt genopfandt kvindemode.
Du klædte kvinder i en følelse. I din smag.
Og nu er det hele sweatshirts og lynlåse…
Rend mig.
-Det er ikke mig, der siger det. -Åh, skat. Jeg laver bare sjov.
Læs en.
Okay.
"Hans nye kollektion til JCPenney er Halston…"
Fortsæt.
"…er Halston i en fortyndet, bleg udgave, der kun svagt minder om designerens stil."
En mere.
"Halstons megakollektion undermineres af den manglende pasform."
-"En rød og sort jerseydragt er…" -Jeg kan ikke høre dig!
"…er vist på en realistisk, buttet model, men klippet så sjusket,
at den næsten opsluger hende. Omvendt er den sexede, lilla kjole for kort til,
at man kan bære den til en god frokost eller på den lokale singlebar."
Anmeldelser betyder intet.
Godmorgen. Hvordan går det?
Godmorgen.
Hejsa.
Hvordan går det?
Jeg taler til dig, hør efter!
-Det var en Moser, din idiot. -Jeg er sgu da ligeglad.
Det er alt, du tænker på. Dine ting. De er så dyrebare.
Ved du, hvad det mest værdifulde, du har, er? Mig.
Ja, du er virkelig min klippe, Victor.
Rend mig.
Victor, hvad skal jeg gøre for at få dig til at gå?
Som om du kunne. Du ville sgu da tude. "Nej, Victor. Du må ikke gå."
"Du er et geni. Jeg skylder dig alt."
-Det har du aldrig hørt mig sige. -Pis! Du tager al æren og alle pengene.
Men du ved, det hele kom herfra. Fra denne hjerne. Får jeg del i æren?
-Nej, du behandler mig som en skide hund. -Victor, hvad er det, du vil have af mig?
En million dollars.
Mit eget sted. Stort, ligesom Warhols Factory, hvor jeg kan producere mere.
Andy har sgu andre til at gøre arbejdet. En million dollars?
De er tjent hjem på et år. Det er en god forretning.
-Du er vanvittig. -Det har jeg da fortjent.
Det er ikke, hvad du fortjener, Victor, men jeg vil bare have dig ud herfra.
Den går ikke, mand
Jeg har snavs på dig, Halston.
Alle filmoptagelserne, hjemmevideoerne?
Mon de gamle damer i JCPenney vil vide, hvad du laver i soveværelset?
-Det gør du ikke. -Gu gør jeg så.
Betal, eller jeg sender det til Donahue.
Prøver du at afpresse mig? Efter alle de år, jeg har beskyttet dig?
Og forsørget dig? Er det sådan, det skal ende? Skrid, og bliv væk.
Du brækkede min næse, Halston! Jeg sagsøger dig!
Susan!
Der er noget galt med de tal.
Der står, at han brugte 40.000 dollars sidste år på orkideer.
-Nej, det er rigtigt. -Hvad med rejseudgifterne?
Her. 354.000 på et år?
Er der kommet et nul for meget på?
Han tager limousinen overalt. Det er 5000 dollars om måneden.
I sidste måned blev Martha Graham hædret i Paris,
så han købte nye Goyard-kufferter og fløj til Frankrig med 11 ansatte
i et privatfly og indlogerede alle på Ritz.
-Hvorfor besøger han Martha Graham? -De er gamle venner.
-Han støtter hendes dansetrup. -Hvorfor skal Esmark betale for det?
Prøvestoffer. 750.000 dollars. Helt ærligt. Nogen stjæler af kassen.
-En rulle musselin koster fem dollars. -Han bruger ikke musselin.
Skal kjolen være i satin, bygger han den i satin.
Jeg forstår ham. Materialet er afgørende. Hvordan det falder og den slags.
Han er kunstneren. Stoffet er hans medium. Sådan er det bare.
Du ved, hvad der sker, hvis jeg går til bestyrelsen for Esmark Corporation
og fortæller dem, at den afdeling, jeg skal redde, ikke kan styre udgifterne,
fordi sådan er det. Hvad tror du, der sker?
Bliver du fyret?
-Halston! Jeg elsker det. -Han taler i telefon!
Undskyld, Liza. Jeg må løbe.
En sandwich med æggesalat er lige troppet op.
-Du godeste. -Elsker dig.
Ring tilbage.
Dine udgifter er skyhøje. Du lovede at tage dig af det.
Jeg tror, du lider af vrangforestillinger. Det har jeg aldrig sagt.
Jeg designer for dig på en skala, der kun kan beskrives som herkulisk.
De tal afspejler, hvordan jeg opnår det.
Jeg har givet dig kufferter, solbriller.
-Jeg har givet dig strik og bælter. -Hvad med herretøj?
Boligindretning? Du lovede det klar for flere uger siden.
-Det her er ikke dåsemad, Carl. -Jeg handlede ikke med dåsemad.
Jeg var direktør for Playtex-afdelingen i Esmark, og nu er jeg det for Halston.
Okay, jeg designer ikke tamponer, Carl. Men det kræver du vel før eller siden.
Jeg knokler som besat. Syv dage om ugen.
Det ved jeg. Du brænder lyset i begge ender.
Jeg ved også, hvordan du gør. Når rengøringen er her om natten,
tager de billeder af kokainrester på dit skrivebord.
-Vil du se? -Nej.
Du er ude i et misbrug. Måske stoffer og alkohol. Jeg ved det ikke.
Men jeg ved, at hvis du blev normal igen, kunne vi to få stedet her på ret køl.
Normalt?
Hvad er normalt, Carl?
Er du normal?
Giv mig Mexico-aftalen. Du behøver ikke engang at sige ja.
Bare vift med hånden, så er det klaret.
Den er klar. 30 millioner dollars. Så kan du bruge penge, som du vil.
Nej.
Du bør først vide, hvad du siger nej til.
Det ved jeg, og emnet er uddebatteret. Du har udvandet mit brand mere end nok.
Jeg sætter ikke mit navn og eftermæle på licenser med andres design!
Folk, jeg ikke kender eller har godkendt! Det nægter jeg kategorisk. Skrid så.
Bare vift med hånden, Halston.
Bare nik med hovedet.
Se på mit hoved, Carl. Det rører sig ikke.
Åh, nej. Ellers tak.
Jeg har fået mere end nok.
Halston.
Du ser træt ud.
Det er alderen, Martha.
En fod i graven.
Jeg laver bare sjov. Jeg er lidt presset.
Må jeg sige noget? Af kærlighed.
Gud tilgive mig, at jeg taler om kritikere,
men du ved, hvad man siger om kritikere, ikke?
De har alle fået nok af mig. Det ved jeg.
Nå, ja. Quel dommage.
Ja, men Halston, jeg føler, at du også har fået nok af dig selv.
Det er pointen. Jeg ved, hvad du er i stand til.
Du kunne imponere dem igen, hvis du ville.
Det ved jeg.
Jeg er efterhånden ligeglad.
Jeg ved, hvem jeg er. Jeg ved, hvad jeg er.
Jeg er kunstner.
Men jeg er ikke ligeglad med pengene.
Jeg vil bare tjene så mange, jeg kan, og så køre ud i solnedgangen.
Hvad?
Du har lige formået at presse "Jeg er kunstner"
og "Jeg tænker kun på penge" ind i samme sætning.
Hvad skal jeg gøre?
Noget anderledes.
Lad dig inspirere.
Gør noget, der ikke handler om penge, for Guds skyld.
Som hvad?
Du kunne designe kostumerne til mit nye show.
Med min gigt kan jeg ikke gøre det selv.
Vær mine hænder.
Jeg vil gerne sætte Persefone op.
Persefone?
Jeg blev overtaget af Esmark, Martha.
Jeg er allerede i helvede, tak.
Du ville få frie hænder.
Det kunne gøre dig godt.
Dessert?
Mohammed?
Martha vil have dessert.
Du er umulig.
Det er lige kommet.
-200.000 dollars for en flybillet? -Halston tog Concorden.
Bad dem vente med regningen, så den ikke kom med i kvartalsregnskabet.
Fandens!
Ring til Betty Ford. Fra hans telefon.
Hallo.
-Mrs. Ford, det er Carl Epstein. -Det navn kender jeg ikke.
-Betty, det er Halston. -Halston, er du okay?
Halston er afhængig af kokain og alkohol. Det har taget overhånd.
Han kan ikke opfylde sine kontraktlige forpligtelser.
-Lad Halston tale. -Jeg er her, smukke.
-Halston, har du brug for hjælp? -Selvfølgelig har jeg det.
Jeg har brug for ti timer mere i døgnet,
men det kan du næppe skaffe mig. Og jeg skal ud af Esmark-kontrakten.
I betragtning af, at de laver voksenbleer, tisser de ret ofte i bukserne.
Men jeg har det fint, Betty. Jeg er bare udmattet, men tro mig.
Jeg ringer, hvis jeg får brug for hjælp.
Jeg har tænkt på dig. Husker du den charmeuse-kjole,
du havde på til Biancas fødselsdag?
Ja. Den husker jeg bestemt. Det var tider.
Ja, det var tider.
Men hør her. Gode dage venter forude. Hils Gerry, Betty. Farvel.
Hvor vover du?
Hvem tror du, jeg er?
Prøver du det pis igen, så slår jeg dig ihjel!
Hører du, dit tykfingrede røvhul?
Koncentrer dig om at sælge bagte bønner på dåse!
Mine herrer, Halston-skibet er sunket.
Stofmisbruget er slemt.
Manglen på respekt.
Vægringen ved at underskrive aftaler, der kunne holde afdelingen oven vande?
Jeg er ked af at sige det, men vi har ramt bunden.
Halston indfinder sig på kontoret ved 18-tiden.
Efter at være vågnet ved 16-tiden.
Godeftermiddag.
Han går direkte ind på sit kontor og sniffer kokain.
Han taler usammenhængende. Klokken 19 spiser han en let middag.
Hun sagde, "Min kaffe skal være som mine mænd."
Han har endnu ikke udført noget arbejde. Ikke fortalt nogen, hvad planen er.
"Vi har ikke bøssekaffe."
Den farve, vi vil have her, er daddelblomme.
-Og jeg skal godkende den. -Okay.
-Nu? -Nej.
Nej, det er nok arbejde for i dag. Jeg føler mig ikke inspireret.
Imens har personalet været der siden klokken otte.
Det er klart, hvad vi må gøre her.
-Jeg har prøvet at ringe. -Jeg afbrød telefonen.
Jeg havde hovedpine.
Hvem er du?
John David Ridge.
Hvad laver du her?
Hjælper med designs for at overholde dine deadlines.
Jeg vil gerne tale med John David Ridge under fire øjne.
Du forstår vel, at det her er mit værste mareridt.
Ja.
Ydmygelsen.
Forræderiet.
At opbygge noget i ens eget navn og så blive skiftet ud.
Jeg tror ikke, du bliver…
Men ja, det må være svært.
Jeg ved ikke, om jeg bør sige det. Det er en ære at være her.
For mig.
Bare så du ved det.
At arbejde for dig, er en drøm, der går i opfyldelse. Det er…
…surrealistisk.
Jeg har beundret dig, så længe jeg kan huske.
Hvor fandt de dig?
Jeg er kostumedesigner. Broadway.
Laver vi kostumer nu?
Det er alt sammen kostumer, ikke sandt? Mode?
Vi klæder os ud og lader, som om vi er en anden.
Jackie Kennedys pillbox-hat.
Den var da lidt af et kostume.
-Måske kan du hjælpe mig fikse det. -Hvad skal vi fikse?
Mit navn.
Med stor glæde.
Jeg har altid villet lave en cruise-kollektion. I caribiske toner.
-Ville det her fungere? -I akvamarin.
Ja.
Ja, måske med et bælte.
-Jeg er vild med det her. -Tak.
HALSTONS MANDELUDERE
Det er utroligt.
Det er jo bagvaskelse!
Jeg er for nervøs, skat. Kan du læse det for mig?
Nej!
Liza, hvis du elsker mig, læser du det for mig, okay?
Okay.
"Alle ved, at den kendte designer, Halston, elsker rampelyset."
"En kilde tæt på modeikonet tegner et portræt af en designer i opløsning."
"En ivrig stofbruger, når han fester på det berygtede Studio 54,
og Halstons kokainbrug er nu også en del af arbejdsdagen
i hans spejlsmykkede atelier øverst i Olympic Tower."
Bla, bla, bla.
"Kunstneren Victor Hugo har i mange år været designerens elsker,
men Halston har også opsøgt Manhattans dyreste mandlige prostituerede."
"De foretrukne gigoloer har angiveligt besøgt den umættelige…"
Det er nok.
Okay. Det er slemt, okay? Men du kan se sådan på det…
Nej, det er Victor. Det stopper ikke.
Han har filmoptagelser, Liza. Hjemmevideoer af ham og mig med…
Halston.
Hvordan kunne du gøre det?
Når man er berømt, kan man ikke løbe den risiko.
Det ved jeg godt.
Jeg var høj hver gang. Og jeg stolede på ham.
Okay, skat. Der er kun en udvej.
-Betal ham. -Nej.
Halston.
Betal ham!
Så er han er ude af dit liv for evigt, og så kan du komme videre.
Jeg giver ham ikke en cent.
Han har kostet mig så meget.
6572?
Må jeg ryge?
-Hvor lang tid har jeg? -Det er svært at sige.
Har du haft symptomer på lungebetændelse?
Mørke pletter på din hud?
Det er opmuntrende. Tror du, du får brug for en rådgiver?
Nej.
Jeg må tale med min PR-chef.
Ser du, jeg har ikke aids.
Jeg har leverkræft, hvis nogen spørger.
Undskyld, jeg tænker højt.
-Noget nyt i sladderspalterne? -Nej, men der er noget, du bør vide.
Du der. Du sagde, jeg kunne stole på dig. At du var her for at støtte mig.
-Jeg ved ikke, hvad du snakker om. -Den tegning, du sendte til Epstein.
Vi var otte uger bagud. Han manglede et design.
Du tog ikke telefonen og kom ikke på arbejde. Hvad skulle jeg gøre?
-Hvor vover du? -Hvor vover du?
Hvor vover du at være så uansvarlig med det imperium, du har opbygget?
Hvordan kunne du være så uforsigtig med dit eget brand? Dit eget navn.
Jeg har aldrig mødt en mere talentfuld mand, og det smider du væk.
Det fatter jeg simpelthen ikke.
Send alle hjem.
-Halston, du kan ikke bare sige op. -Jo, jeg kan.
Jeg siger op. Så er det klaret.
At sige op ville være kontraktbrud og koste dig 925 millioner dollars.
Du godkendte et design uden min tilladelse, så du brød kontrakten.
Så I skylder mig 925 millioner dollars.
Det her duer ikke. Det sagde du selv.
Så vi gør, hvad vi kan for at sammensætte en aftale, der gør alle glade.
Jeg er ikke glad.
-Det er en god aftale, Halston. -Vi beder kun om 20 dage om året.
Ti til Penney. Ti til dufte.
Vi klarer resten.
Det giver dig 345 dage, hvor du ikke behøver lave noget.
-Hvordan kan du være utilfreds med det? -Sært, ikke?
-Nick, tal din klient til fornuft. -Her er mit tilbud, Carl. Pis af med dig.
Du kan også pisse af. Og dig, og dig, og dig.
I kan bare pisse af, så finder jeg en ny arbejdsgiver.
En, der ved, hvordan talent behandles. Det aner du ikke, Carl.
Og mærk jer mine ord.
Jeg starter fra bunden, og om et år er jeg større end nogensinde.
Større end Calvin Klein.
Ved I hvorfor?
Fordi jeg har to ting, I aldrig får.
Mit talent og mit navn.
Okay. Lad os tage en pause, så mr. Lewin kan gøre sin klient
bekendt med det grundlæggende i kontraktret og logik.
PRIVAT ADGANG FORBUDT
Jeg er opfarende, Nick. Det indrømmer jeg.
De smed dig ud. Kontaktede pressen. Hvad troede du, de ville gøre?
Og du gav vores pressionsmidler væk. Den aftale, vi fik, var 100 gange værre.
Nick, jeg ved, jeg gik for vidt. Virkelig.
Men jeg underskrev kontrakten og har vendt et nyt blad. Jeg har været ædru i to uger.
Jeg ser bedre ud. Tak, fordi du bemærkede det.
Det er en million dollars om året, og jeg behøver ikke lave noget.
Helt så enkelt er det nu ikke.
Det er mindre, end jeg er vant til, men det går.
Jeg begynder forfra. Aftaler møder i hele byen.
-Vi finder en ny investor. -Du må ikke arbejde for andre.
Det kan de ikke forhindre mig i.
Jo, for det var aftalen.
Så få mig ud af den.
Du solgte dit navn, Halston.
Alt, hvad du laver eller prøver at sælge, ejer Esmark.
Hvor længe? I et år?
Fem år?
Resten af dit liv.
Du er ikke Halston længere.
Det er de.
Næste gang jeg underskriver en kontrakt, må jeg hellere læse den først.
Men hvad må jeg så?
Design kjoler til dine venner. Men de må ikke kalde dem Halston.
Jeg skal lave Oscar-kjoler til Anjelica Huston og Geraldine Page.
Det bliver ud af din egen lomme.
Og de må ikke sige, de har Halston på.
Det er deres pund kød, Halston. Det er det, du skal opgive
for at få en million dollars om året uden at løfte en finger.
Der er også problemet med Victor. Han truer os nu.
Hvis vi ikke betaler ham, sender han båndene til People Magazine.
Bare giv ham pengene.
Jeg har savnet dig.
Jeg hørte, de tog røven på dig.
Jeg har planer for os. Du vil elske det.
Halston, kom nu. Bare hør på mig. Vær nu sød.
Det mellem os er afgjort. Tak for pengene.
Jeg fik det, jeg fortjente. Jeg er ikke vred mere.
Du har talent, og jeg har talent. Så vi finder ud af det sammen som et hold.
Jeg lader dig ikke give op. Du mistede dit navn, og hvad så?
Vi starter en ny og bedre kollektion.
Vi kalder den "Roy". Folk kommer til at elske det.
Hvad siger du så?
Hvad?
Er du stadig vred på grund af pengene? Hold nu op. Sådan er jeg bare.
Du kender mig og omvendt.
Jeg elskede dig.
Det gjorde jeg.
Og…
Slip hende ikke af syne, Willy.
Gør jer nu umage.
I er nødt til at gøre jer mere umage.
Det vender vi tilbage til. Lad os gå til frokost.
Hvordan går det, skat?
Fint, bortset fra kræften og en mindre lungebetændelse.
Jeg har ringet til dig flere gange. Du ringede aldrig tilbage.
-Jeg var bange for, du var færdig med mig. -Åh, skat. Aldrig.
Nej, jeg havde brug for tid til at reflektere.
Du har vel hørt, jeg blev fyret.
Jeg ejer ikke min egen kreativitet længere.
Men du kender mig. Jeg er nødt til at skabe.
Jeg tænkte på…
Vil du stadig have mig?
Selvfølgelig.
Tak, Martha.
-Hvor længe har vi? Hvornår er premieren? -Åh, skat. Om en uge.
Jeg elsker udfordringer.
-Mr. Halston. -Hej, Susan.
-Du må ikke være her. -Jeg skal tale med mr. Ridge.
Men…
Hej, alle sammen.
Bare rolig. Jeg prøver ikke at slå dig ihjel.
Hvad kan jeg gøre for dig?
Jeg har et projekt.
Jeg har brug for en assistent. En, jeg beundrer og stoler på.
Jeg tænkte straks på dig.
Okay.
Sådan.
Jeg har købt samtlige elastikbind i New York.
Hold da op. Det er fantastisk.
Vent nu lidt.
De kan ikke farves.
Ved du, hvad der hjælper mig? Jeg dropper tanken om, hvordan kostumet skal se ud
og overvejer i stedet, hvad publikum skal føle, når de ser det.
Når danserne bevæger sig,
skal publikum føle, at noget holder dem tilbage.
Den dødelighed, som alle er desperate efter at undslippe, men ikke kan.
Det er græsk en tragedie. Persefone.
Jeg vil mærke den membran,
der adskiller vores verden fra himlen, som vi aldrig helt kan røre ved.
Kunne vi bare strække os lidt længere…
…ville vi være udødelige.
Jeg har lyst til at pakke danserne ind i store ruller af Spandex.
Hvorfor gør du så ikke bare det?
Tak, Mohammed.
Det er længe siden, H.
-Jeg orker ikke det her lige nu, Joe. -Kør.
Jeg kidnapper dig ikke.
Sassy tager stadig mine opkald.
Jeg hørte, at Got Tu Go Disco blev det største flop Broadway siden Moose Murders.
I det mindste solgte jeg ikke mit skide navn.
Din skøre, elendige kælling!
Jeg har savnet dig, Joe.
Jeg har også savnet dig.
-Hvad med Elsa det? Har du hørt fra hende? -Hun har det fint.
Hun er Elsa.
Åh, godt.
Godt.
Joe, sig, du er ved godt helbred.
Det er jeg.
-Og du er endelig sluppet af med Victor. -Ja, endelig.
Det tog mig ved gud længe nok.
Ved du, hvor mange Warhols han stjal fra mig?
-Åh gud. -Jeg tænkte: "Rend mig. Tag dem bare."
Joe, jeg så dine design til Tiffany's.
Porcelænet.
Mageløst.
Jeg var så jaloux, at jeg havde lyst til at smadre det på stedet.
Pis med dig.
Men tak.
Jeg glæder mig til at se forestillingen. Det bliver spændende at se resultatet.
Du ved, at kritikerne vil hade det.
"Halston har ikke haft et glimt af inspiration i ti år."
Og hvad så? Jeg er bare glad for, at du gør noget alene igen.
Væk fra alt det forretningslort.
Jeg har aldrig gjort noget alene, Joe.
Jeg har altid haft dig.
Men du havde ret i en ting.
Jeg solgte mit navn.
Søde skat, jeg drillede dig bare.
Nej. Vi får et navn, Joe.
Kun ét.
Og det er alt, vi har, mens vi er på Jorden.
Og det er alt, vi efterlader os, når vi er væk.
Jeg passede ikke godt nok på mit.
Jeg solgte det billigt. Uden at blinke med øjnene.
Hundreder af millioner dollars er ikke billigt.
Men det er det, Joe. Ved du, hvordan jeg ved det?
Jeg gav gerne det dobbelte for at få det igen.
Ja. Det er her.
Tiden er inde, Joe.
-Til hvad? -Anmeldelserne.
Mohammed! Jeg bad ham hente aviserne.
-Du har altid sagt, at det intet betød. -Jeg er nødt til at læse dem.
Jeg ved, der står: "Vil nogen sige til Halston, at hans tid er omme?"
Det får du se.
-Nej. -Ikke mig, Mohammed.
-Joe læser dem. -Halston, tving mig ikke til det.
Kom nu, Joe. Bare en sidste gang.
Og spring bare direkte til delene om mig.
Udelad det om den tredje ballerina fra venstre.
Her er det.
Bla, bla, bla. "Martha Graham."
Bla, bla, bla.
"Danserne…"
"Halstons kostumedesign kunne let have afsporet hele opsætningen."
"I stedet stjæler det showet."
Okay, Daily News.
Der får du overskriften.
"Flyt dig, Martha. Få Halston frem i rampelyset."
"Kostumerne er udtænkt af superstjernedesigner Halston
og kan desværre ikke købes i selv den mest eksklusive butik."
"Men det er måske også det bedste."
"De er alt for smukke til at blive båret af almindelige dødelige,
og de møder hvert øjeblik med ynde
i Martha Grahams opsætning af Persefone på City Center."
Okay, Joe. Lad os tage handskerne af.
Hvad har The Times at sige?
Okay.
"Halstons kostumer får hele verden til at overveje,
om manden burde have gjort karriere i teaterverdenen
i stedet for på catwalken."
"Strækstofdesignet er sensuelt, innovativt
og ved nærmere eftertanke enestående dristigt."
"Måske endda et højdepunkt i en lang og hæderkronet karriere."
Nå?
Anmeldelser betyder intet.
Bravo.
Tak, Joey.
Hvad fanden gør vi så nu?
Det ved jeg ikke.
-Jeg har aldrig parteret en skide kalkun. -Så er vi to.
Godt.
Jeg gør det, men du må ikke grine.
Den stakkel. Den er blevet myrdet én gang, og nu myrder du den igen.
Du bør vide, at mens jeg gør det her,
tænker jeg på det røvhul fra Olympic Tower.
-Rolig nu. -Nej, jeg mener det.
Det han gjorde mod dig… Hvorfor er du ikke vred over det?
Jeg er færdig med vrede.
Jeg burde takke ham. Det var først efter alt det, at jeg fandt lidt fred.
Hold da op. Kan du ikke finde lidt til mig?
Glædelig thanksgiving.
-Åh, Liza. Jeg elsker dig. -Jeg elsker dig.
Gudskelov, at du har stedet her.
Jeg må hellere sige det.
Jeg sætter det til salg.
Og jeg har solgt byhuset.
Hvad?
-Hvad har du så tænkt dig? -At tage til Vestkysten. San Francisco.
Tage lidt tid. Rejse langs kysten.
Jeg forstår det ikke. Hvorfor?
Åh, Liza, se på mig. Du ved hvorfor.
Kom her, skat.
Kom her.
Det skal nok gå.
Okay.
Lover du mig, at det ikke er slut?
Det er det ikke. Jeg kommer tilbage. Det lover jeg.
Jeg er ked af at overraske dig på den måde.
Det skal nok gå.
Vær ikke bekymret.
Jeg ville bare lige høre.
Der er gået over en time. Skal vi køre videre?
Om et øjeblik.
Se lige den blå farve, havet har.
Hvordan solen rammer det. Det skifter konstant farve. Se, det er sølv nu.
For år tilbage havde jeg stirret på den blå farve og tænkt:
"Hvad kan jeg bruge den farve til?"
Mentalt ville jeg omgående være i gang med planlægge en kollektion eller flere.
Måske bruge alle de blå nuancer.
Kunne den blive klar til efteråret?
Hvilken forside ville den komme på? Ville de synes om den?
Men nu…
Nu tænker jeg kun på, hvor smuk den blå farve er.
Godt. Lad os køre.
Tak.
Hvortil?
Hvor som helst.
Lad os bare køre.
Victor Hugo døde i 1993.
Elsa Peretti var en af det 20. århundredes mest betydningsfulde smykkedesignere.
Hun døde i 2021.
Joe Eula fortsatte med at illustrere modedesign.
Han døde i 2004.
Liza Minnelli er stadig en legende, i live og ved godt helbred.
Halston brugte de sidste 18 måneder af sit liv på at udforske Stillehavskysten.
Han døde i San Francisco i 1990.
Han fik aldrig sit navn tilbage.
BASERET PÅ BOGEN SIMPLY HALSTON AF STEVEN GAINES
Tekster af: Nanette Skjødt Sørensen