‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫- הלסטון 3‬ ‫עבור ג'יי-סי פני -‬
‫החגורה הזאת לא נראית טוב. הנה.‬
‫בסדר. לכי.‬
‫לכי.‬
‫אז זה המצב, סאסי?‬
‫התצוגה הייתה מסחררת.‬
‫לא אמורים להיות פה מאה אנשים‬ ‫שאומרים בדיוק את זה?‬
‫נשארים ערים עד שעה מאוחרת מדי, נהנים מדי?‬
‫אבל לא, רק את ואני פה.‬
‫ואת פה רק כי משלמים לך כדי שלא אהיה לבד.‬
‫קיבלת את הביקורות. נכון, סאסי?‬
‫אני לא רוצה לשמוע אותן.‬
‫כולם מקנאים בי, מאז שהפכתי לכוכב גדול.‬
‫אני מבלבל אנשים.‬
‫הם רואים אותי ב"דונהיו",‬ ‫ואז רואים אותי מסתובב‬
‫עם ברברה וולטרס‬ ‫או עם אנדי וורהול או עם שר.‬
‫אני מבין. יש לי יותר מדי.‬
‫גם אני הייתי שונא אותי.‬
‫מה הביקורת העיקרית, לדעתך?‬
‫לדעתי, בעיקר,‬ ‫שפעם המצאת מחדש את אופנת הנשים.‬
‫עטפת את האישה בתחושה.‬
‫בטעם שלך.‬
‫ועכשיו יש רק סווצ'רים וריצ'רצ'ים ו…‬
‫אוי, לכי להזדיין.‬
‫אני לא אומרת את זה. זה הם.‬
‫אוי, מותק, אני רק צוחק.‬
‫תקריאי אחת.‬
‫בסדר.‬
‫"הקולקציה החדשה‬ ‫של ג'יי-סי פני היא הלסטון…"‬
‫תמשיכי.‬
‫"הלסטון מדולל לכדי מהות חיוורת,‬
‫ייצוג חלוש של עבודתו של המעצב."‬
‫עוד אחת.‬
‫"קולקציית הענק של הלסטון‬ ‫עבור הקניון האמריקאי‬
‫מתערערת בשל חוסר תשומת לב להתאמות.‬
‫חליפת ג'רזי אדומה ושחורה, למשל…"‬
‫אני לא שומע אותך!‬
‫"מוצגת על דוגמנית מציאותית, נמוכה ושמנמנה,‬
‫אך הגזרה כה מרושלת,‬ ‫שהחליפה כמעט אופפת אותה.‬
‫לעומתה, שמלת מעטפת סגולה‬
‫חושפנית כל כך‬ ‫שהיא לא תתקבל בארוחת צהריים מהוגנת,‬
‫או בבר הפנויים-פנויות השכונתי,‬ ‫לצורך העניין."‬
‫הביקורות לא חשובות.‬
‫בוקר טוב. מה נשמע?‬
‫בוקר טוב לכולם.‬
‫היי.‬
‫מה שלומך?‬
‫זה היה אגרטל של מוזר, חתיכת מטומטם.‬ ‫-לא מעניין אותי מה זה.‬
‫החפצים שלך, זה כל מה שמעניין אותך.‬ ‫הם כל כך יקרים ורבי ערך.‬
‫אתה יודע מה הדבר הכי רב ערך‬ ‫שהיה לך, הלסטון? אני.‬
‫כן, אתה ממש סלע קיומי. לא, ויקטור?‬
‫לך להזדיין.‬
‫ויקטור, מה אני צריך לעשות‬ ‫כדי לגרום לך לעזוב?‬
‫כאילו שאתה יכול.‬
‫אתה תתחיל לבכות,‬ ‫"בבקשה, ויקטור, אל תעזוב.‬
‫אתה הגאון. כל מה שיש לי, יש לי בזכותך."‬
‫לא שמעת אותי אומר דבר כזה.‬
‫שטויות! אתה לוקח את כל הקרדיט.‬ ‫אתה לוקח את כל הכסף.‬
‫אבל אתה יודע שהכול בא מפה, מהמוח הזה.‬
‫אני לוקח לעצמי קרדיט?‬ ‫לא, אתה מתייחס אליי כמו אל כלב.‬
‫ויקטור.‬
‫תגיד לי, מה אתה רוצה ממני?‬
‫אני רוצה מיליון דולר.‬
‫אני רוצה מקום, מקום גדול.‬ ‫בדיוק כמו וורהול.‬
‫אני רוצה פקטורי משלי, כדי לגדול.‬
‫לאנדי המזדיין יש אנשים שעושים בשבילו הכול.‬ ‫זה מה שאני רוצה.‬
‫מיליון דולר? אתה תרוויח את הכסף תוך שנה.‬
‫זה עסק טוב.‬
‫השתגעת לגמרי.‬
‫זה המעט שמגיע לי.‬
‫זה לא קרוב למה שמגיע לך, ויקטור,‬ ‫אבל אני פשוט רוצה שתעזוב.‬
‫אתה לא רוצה לעשות את זה.‬
‫אני יודע עליך דברים, הלסטון.‬
‫כל הסרטים הביתיים? הסרטונים?‬
‫אתה חושב שהזקנות שקונות בג'יי-סי פני‬ ‫ירצו לדעת מה אתה עושה בחדר השינה?‬
‫שלא תעז.‬
‫אני אעשה את זה, כלבה.‬
‫תשלם לי, או שאשלח הכול לדונהיו.‬
‫זה מה שתעשה? תסחט אותי?‬ ‫אחרי כל השנים שבהן הגנתי עליך?‬
‫שפרנסתי אותך? עם זה אתה תשאיר אותי?‬
‫תעוף מפה, ואל תחזור בחיים.‬
‫שברת לי את האף, הלסטון! אני אתבע אותך.‬
‫סוזן!‬
‫משהו לא בסדר במספרים.‬
‫כתוב פה שבשנה שעברה‬ ‫הוצאנו 40,000 דולר על סחלבים.‬
‫לא, זה נכון.‬ ‫-ומה לגבי הוצאות הנסיעה?‬
‫הנה. 354,000 בשנה אחת?‬
‫מישהו הוסיף בטעות עוד אפס?‬
‫לא, הוא נוסע לכל מקום בלימוזינה.‬ ‫רק זה יוצא 5,000 דולר בחודש.‬
‫ואז, בחודש שעבר,‬
‫היה טקס בפריז לכבוד מרתה גרהם,‬
‫אז הוא קנה סט חדש של מזוודות גויאר,‬
‫והטיס את עצמו ועוד 11 עובדים‬ ‫לצרפת במטוס פרטי,‬
‫ושיכן את כולם בריץ'.‬
‫למה הוא טס לפריז בשביל מרתה גרהם?‬
‫הם חברים ותיקים.‬ ‫הוא מממן את להקת המחול שלה.‬
‫לא, לא. למה אסמרק אמורה לשלם על זה?‬
‫בדים לבדיקה. 750,000 דולר! אני…‬
‫בחייך, מישהו בטח גונב פה.‬ ‫כמה עולה מוסלין? חמישה דולר?‬
‫הוא לא משתמש במוסלין כשהוא מעצב.‬
‫אם השמלה תהיה מסאטן, הוא בונה אותה מסאטן.‬
‫אני מבינה. מקור המשיכה שלו הוא החומרים.‬
‫איך שהם נופלים וכל זה.‬
‫הוא האמן, והבד הוא החומר שלו.‬
‫זה פשוט ככה.‬
‫את יודעת מה יקרה‬ ‫אם אלך לוועד המנהלים של אסמרק,‬
‫חברה שנסחרת בבורסה,‬
‫ואגיד להם שהחטיבה‬ ‫שנשכרתי כדי להפוך לרווחית‬
‫לא יכולה לשלוט בהוצאות שלה‬ ‫כי "זה פשוט ככה"?‬
‫מה את חושבת שיקרה?‬ ‫-יפטרו אותך?‬
‫הלסטון! אני מתה על זה!‬ ‫-הוא בשיחה!‬
‫אני מצטער, לייזה, אני חייב לנתק.‬
‫כריך סלט ביצים נכנס פתאום למשרד שלי.‬
‫אוי, אלוהים…‬ ‫-המון אהבה.‬
‫כן. תחזור אליי.‬
‫ההוצאות שלך עוברות כל גבול.‬ ‫אמרת לי שתטפל בזה.‬
‫נדמה לי שאתה סובל מהזיות, קרל.‬
‫לא אמרתי שום דבר כזה.‬
‫אני מעצב עבורך בקנה מידה‬ ‫שאפשר לתאר רק כהרקוליאני.‬
‫המספרים משקפים את האופן שבו אני עושה זאת.‬
‫נתתי לך מזוודות, משקפי שמש.‬
‫נתתי לך סריגים. נתתי לך חגורות.‬
‫מה דעתך על בגדי גברים?‬
‫רהיטים? אמרת שהם יהיו מוכנים‬ ‫לפני שלושה שבועות.‬
‫איפה הם?‬ ‫-לא מדובר פה במוצרי צריכה, קרל.‬
‫לא עבדתי במוצרי צריכה, הלסטון.‬
‫הייתי המנהל הכללי של חטיבת פלייטקס באסמרק,‬
‫ועכשיו אני המנהל של הלסטון.‬
‫טוב, אני לא מעצב טמפונים, קרל.‬
‫אם כי אני בטוח שמתישהו תבקש ממני.‬
‫אני עובד בפרך, שבעה ימים בשבוע.‬
‫אני יודע, אתה עובד הרבה שעות.‬
‫ואני יודע איך אתה עושה את זה.‬
‫השרתים נכנסים בלילה,‬
‫ומצלמים שאריות קוקאין על שולחן העבודה שלך.‬
‫רוצה לראות?‬
‫לא.‬
‫אתה מכור לסמים, הלסטון.‬
‫או לסמים ואלכוהול. אני לא יודע.‬
‫אבל אני יודע שאם תחזור להיות כרגיל,‬
‫נוכל לעשות פה עבודה, אתה ואני.‬
‫כרגיל?‬
‫מה זה "רגיל", קרל?‬
‫אתה רגיל?‬
‫תן לי את העסקה עם מקסיקו.‬
‫אתה אפילו לא חייב להגיד כן.‬ ‫רק תנפנף ביד, וזהו.‬
‫הכול כבר מוכן.‬
‫שלושים מיליון דולר.‬ ‫תוכל להמשיך לבזבז כמה שאתה רוצה.‬
‫לא.‬
‫אל תסרב אם אתה לא יודע למה אתה מסרב.‬
‫אני יודע למה אני מסרב, וזאת דעתי הסופית.‬
‫דיללת את המותג שלי די והותר, תודה רבה.‬
‫לא אשים את שמי ואת המוניטין שלי‬ ‫על זיכיונות שאנשים אחרים יעצבו.‬
‫אנשים שאני לא מכיר ושלא אישרתי.‬
‫אני מסרב בתוקף. עכשיו תצא מפה!‬
‫רק תנפנף ביד, הלסטון.‬
‫תהנהן בראש.‬
‫תסתכל על הראש שלי, קרל.‬
‫הוא לא זז.‬
‫לא, לא. תודה.‬
‫שתיתי מספיק.‬
‫הלסטון.‬
‫אתה נראה עייף.‬
‫אני מזדקן, מרתה.‬
‫אני עם רגל אחת בקבר.‬
‫אני צוחק. אני פשוט קצת בלחץ.‬
‫אפשר להגיד משהו? מאהבה.‬
‫יסלח לי האל על זה שאני מדברת על מבקרים,‬
‫אבל אתה יודע מה אומרים על מבקרים, נכון?‬
‫כולם הפנו לי עורף.‬
‫אני יודע.‬
‫נו, טוב. חבל.‬
‫כן, אבל הלסטון,‬
‫יש לי תחושה שגם אתה הפנית לעצמך עורף.‬
‫זה העיקר. אני יודעת מה אתה מסוגל לעשות.‬
‫אתה יכול להדהים אותם שוב אם תרצה.‬
‫אני יודעת שאתה יכול.‬
‫פשוט לא אכפת לי יותר.‬
‫אני יודע מי אני. אני יודע מה אני.‬
‫אני אמן,‬
‫אבל בשלב זה אני מתעניין רק בכסף.‬
‫אני רוצה רק להרוויח כמה שיותר,‬ ‫ואז להיעלם לתמיד.‬
‫מה?‬
‫הצלחת עכשיו לדחוס את "אני אמן"‬
‫ואת "אני מתעניין רק בכסף" למשפט אחד.‬
‫מה את רוצה שאעשה?‬
‫משהו אחר.‬
‫לך לקבל השראה.‬
‫אלוהים, תעשה משהו שלא קשור לכסף.‬
‫כמו מה?‬
‫אתה יכול לעצב את התלבושות למופע החדש שלי.‬
‫אני לא יכולה לעשות את זה‬ ‫בגלל דלקת המפרקים שלי.‬
‫תהיה הידיים שלי.‬
‫אני מתה להפיק את "פרספונה".‬
‫"פרספונה"?‬
‫אסמרק קנתה אותי, מרתה.‬
‫כבר ירדתי לשאול, תודה רבה.‬
‫תקבל חופש מוחלט.‬
‫זה יכול לעשות לך טוב.‬
‫קינוח?‬
‫מוחמד?‬
‫מרתה רוצה קינוח.‬
‫אי אפשר איתך.‬
‫זה הגיע עכשיו.‬
‫מאתיים אלף דולר בשביל כרטיס טיסה?‬
‫הלסטון טס בקונקורד.‬
‫הוא אמר לחכות עם החיוב חצי שנה,‬ ‫כדי שהוא לא יופיע בדו"ח הרבעוני.‬
‫לעזאזל!‬
‫תשיגי לי את בטי פורד.‬
‫בטלפון שלו.‬
‫הלו?‬
‫שלום, גברת פורד, מדבר קרל אפסטין.‬
‫אני לא יודעת מי זה.‬
‫בטי, זה הלסטון.‬
‫הלסטון, אתה בסדר?‬
‫הלסטון מכור לקוקאין ולאלכוהול.‬
‫הוא איבד שליטה.‬
‫הוא לא מסוגל‬ ‫לעמוד בהתחייבויות החוזיות שלו.‬
‫תן להלסטון לדבר, בבקשה.‬
‫אני פה, בובה.‬
‫הלסטון, אתה צריך עזרה?‬
‫ודאי שכן.‬
‫אני צריך שמישהו יוסיף עשר שעות לכל יום,‬
‫אבל קשה לי להאמין שתוכלי לעזור.‬ ‫ואני צריך לצאת מהחוזה עם אסמרק.‬
‫יחסית לחברה שמייצרת חיתולים למבוגרים,‬
‫הם בהחלט עושים הרבה במכנסיים.‬
‫אבל באמת, בטי,‬
‫אני בסדר. הייתה לי תקופה קשה.‬ ‫אני מותש. אבל תאמיני לי,‬
‫אם אצטרך פעם עזרה,‬ ‫את תהיי הראשונה שאתקשר אליה.‬
‫חשבתי עלייך.‬
‫זוכרת את שמלת השרמוז שלבשת‬ ‫ליום ההולדת של ביאנקה בסטודיו 54?‬
‫כן, אני זוכרת אותה מצוין.‬
‫הימים הטובים.‬
‫באמת הימים הטובים.‬
‫אבל תקשיבי, מצפים לנו ימים נפלאים.‬ ‫תמסרי ד"ש לג'רי, בטי. להתראות.‬
‫איך אתה מעז?‬
‫עם מי נדמה לך שאתה מתעסק?‬
‫אם תעשה לי דבר כזה שוב,‬ ‫אני אדאג שירצחו אותך!‬
‫שמעת אותי, חתיכת מטומטם?‬
‫לך למכור שעועית אפויה בקופסאות שימורים!‬
‫רבותיי, הספינה של הלסטון טבעה.‬
‫ההתמכרות לסמים חמורה.‬
‫חוסר הכבוד חמור.‬
‫הסירוב לחתום על זיכיונות‬ ‫שיאפשרו לחטיבה להמשיך לפעול?‬
‫אני מצטער לדווח שהגענו לשפל המדרגה.‬
‫הלסטון מגיע למשרד בשש בערב.‬
‫אחרי שהוא מתעורר‬ ‫בארבע אחר הצהריים, רק שתדעו.‬
‫אחר צהריים טובים.‬
‫ואז הוא נכנס ישר למשרד שלו, ומסניף קוקאין.‬
‫הוא לא מדבר בבירור.‬ ‫-…משי…‬
‫הוא אוכל ארוחה קלה בשבע.‬
‫היא אמרה, "אני אוהבת את הקפה שלי‬ ‫כמו את הגבר שלי".‬
‫שימו לב, כל זה לפני שהוא עובד בכלל.‬
‫הוא עוד לא אמר לאף אחד מה התוכנית.‬
‫"…כי אין לנו קפה הומו."‬
‫אני חושב שאנחנו רוצים פה צבע אפרסמון.‬
‫ואני צריך לראות אותו.‬ ‫-בסדר.‬
‫עכשיו?‬ ‫-לא.‬
‫לא, מספיק עבודה להיום.‬
‫אני לא מרגיש השראה.‬
‫בינתיים, העובדים שם מאז שמונה בבוקר.‬
‫לי ברור מאוד מה צריך לעשות פה.‬
‫סליחה, ניסיתי להתקשר אליך.‬
‫הטלפון שלי היה מנותק.‬
‫היה לי כאב ראש.‬
‫מי אתה?‬
‫אני ג'ון דיוויד רידג'.‬
‫מה אתה עושה פה?‬
‫שכרו אותי לסייע בעיצוב,‬ ‫כדי שתעמוד בלוחות הזמנים.‬
‫אני רוצה לדבר‬ ‫עם ג'ון דיוויד רידג' בפרטיות, כולם.‬
‫אתה יכול להבין למה זה הסיוט הכי גדול שלי.‬
‫כן.‬
‫ההשפלה.‬
‫הבגידה.‬
‫אתה בונה משהו, שהוא השם שלך,‬
‫ואז מחליפים אותך.‬
‫אני לא חושב שמחליפים…‬
‫אבל כן, אני מתאר לעצמי שזה קשה מאוד.‬
‫אני לא יודע אם כדאי שאגיד את זה.‬
‫זה כבוד להיות פה.‬
‫עבורי.‬
‫רק שתדע.‬
‫העבודה איתך היא חלום שמתגשם,‬
‫ו…‬
‫זה לא מציאותי.‬
‫אני מעריץ אותך מאז שאני זוכר את עצמי.‬
‫איפה הם מצאו אותך?‬
‫אני מעצב תלבושות.‬
‫בברודוויי.‬
‫אז אנחנו מעצבים תלבושות עכשיו?‬
‫זה כל מה שעושים בעולם האופנה, בעצם.‬
‫אנחנו מתלבשים כדי להפוך למישהו שאנחנו לא.‬
‫כובע הפילבוקס של ג'קי קנדי.‬
‫אם אי פעם הייתה תחפושת, הנה היא.‬
‫אז אולי תוכל לעזור לי לתקן.‬
‫מה אנחנו מתקנים?‬
‫את השם שלי.‬
‫לכבוד הוא לי.‬
‫תמיד רציתי לעצב קולקציית שיט.‬
‫אתה יודע, גוונים קריביים.‬ ‫זה יכול להתאים. מה דעתך?‬
‫בצבע אקוומרין.‬
‫כן.‬
‫כן, אפשר להוסיף חגורה.‬
‫אני אוהב את מה שעשית פה.‬ ‫-תודה.‬
‫- נערי הליווי של הלסטון -‬
‫אני לא מאמינה.‬
‫זאת דיבה!‬
‫אני עצבני מדי, מותק. את יכולה להקריא לי?‬
‫לא!‬
‫לייזה, אם את אוהבת אותי,‬
‫אז תקריאי לי, בסדר?‬
‫טוב.‬
‫"כולם יודעים שהמעצב המפורסם הלסטון‬ ‫אוהב את אור הזרקורים.‬
‫מקור קרוב לאגדת האופנה‬
‫מצייר דיוקן של מעצב שהולך ונפרם.‬
‫הוא משתמש נמרץ בסמים‬ ‫במסיבות בסטודיו 54 הידוע לשמצה,‬
‫וכעת, השימוש הכבד של הלסטון בקוקאין‬ ‫נמשך גם ביום העבודה,‬
‫בסטודיו המראות שלו בשחקים,‬ ‫במגדל אולימפיק שבמרכז העיר."‬
‫בלה, בלה, בלה.‬
‫"האמן ויקטור הוגו‬ ‫היה מאהבו של המעצב במשך זמן רב,‬
‫אך הלסטון גייס גם כמה מנערי הליווי‬ ‫היקרים ביותר במנהטן.‬
‫הוא העדיף ג'יגולואים,‬ ‫שביקרו אצל המעצב שאינו יודע שובע…"‬
‫מספיק.‬
‫טוב, זה רע, בסדר?‬
‫אבל תחשוב על זה ככה…‬
‫לא, זה ויקטור.‬
‫זה לא יפסיק.‬
‫יש לו קלטות, לייזה.‬
‫סרטונים ביתיים שלו ושלי… טוב…‬
‫הלסטון.‬
‫איך יכולת לעשות את זה?‬
‫אסור לך להיחשף ככה. לא כשאתה מפורסם.‬
‫אני יודע.‬
‫הייתי ממש מסטול בכל הפעמים.‬
‫ובטחתי בו.‬
‫טוב, מותק, זה מה שתעשה.‬
‫תשלם לו.‬ ‫-לא.‬
‫הלסטון.‬
‫תשלם לו!‬
‫הוא ייצא מחייך לנצח, ותוכל להמשיך הלאה.‬
‫אני לא אתן לו אפילו סנט.‬
‫הוא כבר עלה לי המון.‬
‫- איידס -‬
‫6572?‬
‫מותר לעשן?‬
‫כמה זמן יש לי?‬
‫קשה לדעת.‬
‫אתה סובל מתסמינים דמויי דלקת ראות?‬
‫כתמים כהים על העור?‬
‫זה מעודד.‬
‫אתה חושב שתצטרך ייעוץ?‬
‫לא.‬
‫אני צריך לדבר עם איש יחסי הציבור שלי.‬
‫את מבינה, אין לי איידס.‬
‫אם מישהו ישאל, יש לי סרטן הכבד.‬
‫סליחה, אני חושב בקול.‬
‫משהו חדש בטורי הרכילות?‬
‫לא, אבל יש משהו שכדאי שתדע.‬
‫אתה.‬
‫אמרת שאני יכול לבטוח בך.‬
‫אמרת שאתה פה כדי לתמוך בי.‬
‫הלסטון, אני לא יודע על מה אתה מדבר.‬
‫העברת סקיצה לאפסטין מאחורי הגב שלי!‬
‫היינו באיחור של שמונה שבועות.‬ ‫הוא היה צריך עיצוב.‬
‫לא הצלחתי להשיג אותך.‬ ‫לא ענית לטלפון, לא באת אתמול.‬
‫לא ידעתי מה לעשות.‬ ‫-איך אתה מעז?‬
‫איך אתה מעז?‬
‫איך אתה מעז להיות כל כך חסר אחריות‬
‫כלפי האימפריה שעבדת בשבילה כל חייך?‬
‫איך אתה יכול להיות כזה רשלן עם המותג שלך?‬
‫עם השם שלך.‬
‫אתה האדם המוכשר ביותר שפגשתי אי פעם,‬ ‫ואתה זורק את זה לפח.‬
‫ואני לעולם לא אבין למה.‬
‫תשלחי את כולם הביתה.‬
‫- הלסטון -‬
‫הלסטון, אתה לא יכול פשוט להתפטר.‬
‫כן, אני יכול.‬
‫אני מתפטר. זהו, עשיתי את זה.‬
‫התפטרות תהווה הפרת חוזה.‬
‫תהיה חייב לנו 925 מיליון דולר.‬
‫אישרת עיצוב בלי רשותי,‬ ‫אז אתה הפרת את החוזה.‬
‫אז אתה חייב לי 925 מיליון דולר.‬
‫זה לא עובד.‬
‫אמרת בעצמך.‬
‫אנחנו עושים כל מאמץ אפשרי‬ ‫כדי לבנות הסדר חדש‬
‫שישמח גם אותך וגם אותנו.‬
‫טוב, אני לא שמח.‬
‫זאת עסקה טובה, הלסטון.‬
‫אנחנו מבקשים בסך הכול עשרים יום בשנה.‬
‫עשרה בשביל ג'יי-סי פני‬ ‫ועשרה בשביל בשמים.‬
‫אנחנו נטפל בכל השאר.‬
‫יישארו לך 345 ימים, ולא תצטרך לעשות כלום.‬
‫איך זה לא משמח אותך?‬
‫תעלומה, נכון?‬
‫ניק, אתה מוכן להכניס בלקוח שלך קצת שכל?‬
‫הנה ההצעה שלי, קרל.‬
‫אתה תלך להזדיין.‬
‫ואתה תלך להזדיין, ואתה, ואתה, ואתה,‬
‫כולכם יכולים ללכת להזדיין,‬ ‫ואני אמצא מישהו חדש לעבוד אצלו.‬
‫מישהו שיודע איך לנהל כישרון,‬ ‫דבר שאף פעם לא ידעת, קרל.‬
‫תזכור מה אני אומר לך.‬
‫אני אתחיל מאפס,‬ ‫ותוך שנה אהיה גדול מאי פעם.‬
‫יותר גדול מקלווין קליין.‬
‫אתה יודע למה?‬
‫כי יש לי שני דברים שלא יהיו לך אף פעם.‬
‫את הכישרון שלי ואת השם שלי.‬
‫טוב. בואו נעשה הפסקה,‬ ‫כדי שמר לווין יוכל להכיר ללקוח שלו‬
‫את היסודות של דיני החוזים ושל ההיגיון.‬
‫- שטח פרטי, אין כניסה -‬
‫אני מתוח, ניק, אני הראשון להודות.‬
‫לפנות אותך, לספר לעיתונות.‬
‫מה חשבת שהם יעשו?‬
‫ויתרת על כל קלפי המיקוח שלנו.‬
‫העסקה שנאלצנו לקבל הייתה גרועה פי מאה.‬
‫ניק, אני יודע, איבדתי את זה. באמת.‬
‫אבל חתמתי על החוזה, ופתחתי דף חדש.‬
‫אני נקי ופיכח כבר שבועיים.‬
‫אני אפילו נראה יותר טוב.‬
‫תודה ששמת לב.‬
‫ויש לי מיליון דולר בשנה,‬ ‫ואני לא צריך לעשות כלום.‬
‫טוב, זה לא כל כך פשוט.‬
‫אני יודע שאלה לא הסכומים‬ ‫שאני רגיל אליהם, אבל יהיה בסדר.‬
‫אני אתחיל מההתחלה.‬ ‫אני אקבע פגישות בכל העיר.‬
‫נמצא תומך חדש.‬
‫אתה לא יכול לעבוד אצל מישהו אחר.‬
‫זה מה שהם אמרו,‬ ‫אבל הם לא יכולים לחייב אותי.‬
‫בטח שכן. זה היה ההסכם.‬
‫אז תשחרר אותי ממנו.‬
‫מכרת את השם שלך, הלסטון.‬
‫כל דבר שתייצר או שתנסה למכור,‬
‫יהיה שייך לאסמרק.‬
‫לכמה זמן? שנה?‬
‫חמש שנים?‬
‫עד סוף חייך.‬
‫אתה כבר לא הלסטון.‬
‫הם הלסטון.‬
‫טוב, בעתיד, בפעם הבאה שאחתום על חוזה,‬
‫אני אדאג לקרוא אותו קודם.‬
‫טוב, מה מותר לי לעשות?‬
‫לעצב שמלות בשביל חברות.‬ ‫אבל אסור להן להגיד שהן של הלסטון.‬
‫אני מעצב שתי שמלות לאוסקר,‬ ‫בשביל אנג'ליקה יוסטון וג'רלדין פייג'.‬
‫אז תעשה את זה על חשבונך.‬
‫ואסור להן להגיד שהן לובשות הלסטון.‬
‫זאת ליטרת הבשר שלהם, הלסטון.‬ ‫זה מה שנאלצת לוותר עליו‬
‫כדי לקבל מיליון דולר בכל שנה‬ ‫בלי להזיז אצבע.‬
‫יש גם את העניין עם ויקטור.‬
‫הוא מאיים עלינו עכשיו.‬
‫אם לא נשלם לו,‬
‫הוא אמר שהוא ישלח את הקלטות למגזין "פיפל".‬
‫תן לו את הכסף וזהו.‬
‫התגעגעתי אליך.‬
‫שמעתי מה קרה. נדפקת.‬
‫יש לי תוכנית בשבילנו.‬
‫ואתה תמות עליה.‬
‫הלסטון, בבקשה.‬
‫תקשיב לי, בבקשה.‬
‫בסדר, אתה ואני, זה סגור.‬
‫תודה על הכסף. אני מודה לך.‬
‫קיבלתי את שלי. אני לא כועס יותר.‬
‫לך יש כישרון, ולי יש כישרון.‬
‫אז נמצא פיתרון ביחד, כצוות.‬
‫אני לא אתן לך להיכנע.‬
‫אז איבדת את השם שלך. למי אכפת?‬
‫נפתח קו חדש, והוא יהיה יותר טוב.‬
‫נקרא לו "רוי". כולם יאהבו אותו.‬
‫מה דעתך?‬
‫מה?‬
‫אתה עדיין כועס עליי בגלל הכסף?‬
‫בחייך, מותק. אני פשוט כזה.‬ ‫אתה מכיר אותי, ואני מכיר אותך.‬
‫אהבתי אותך.‬
‫באמת.‬
‫ו…‬
‫אל תוריד ממנה את העיניים, וילי.‬
‫מאמץ!‬
‫אני צריכה לראות יותר מאמץ.‬
‫נחזור לזה. בואו נצא להפסקת צהריים.‬
‫מה שלומך, יקירי?‬
‫חוץ מהסרטן וקורטוב דלקת ראות,‬ ‫שלומי פשוט מצוין.‬
‫התקשרתי אליך כמה פעמים.‬
‫לא שמעתי ממך בחזרה.‬
‫פחדתי שנמאס לך ממני.‬
‫אוי, יקירה, זה לא יקרה.‬
‫לא, פשוט הייתי צריך זמן כדי לחשוב.‬
‫בטח שמעת שפוטרתי.‬
‫אפילו היצירתיות שלי כבר לא שייכת לי.‬
‫אבל את מכירה אותי.‬
‫אני חייב ליצור.‬
‫אז חשבתי.‬
‫את עדיין מוכנה לקבל אותי?‬
‫ודאי.‬
‫תודה, מרתה.‬
‫אז כמה זמן יש לנו? מתי הפתיחה?‬
‫בעוד שבוע, מותק.‬
‫טוב, אני אוהב אתגרים.‬
‫- הלסטון -‬
‫מר הלסטון.‬ ‫-שלום, סוזן.‬
‫אתה לא אמור לבוא הנה יותר.‬ ‫-באתי לדבר עם מר רידג'.‬
‫אבל…‬
‫שלום לכולם.‬
‫אל תדאג, לא באתי כדי לנסות לרצוח אותך.‬
‫איך אפשר לעזור לך, הלסטון?‬
‫יש לי פרויקט.‬
‫אני צריך עוזר.‬ ‫מישהו שאני מעריץ ושאני בוטח בו.‬
‫מיד חשבתי עליך.‬
‫בסדר.‬
‫זהו זה.‬
‫קניתי את כל התחבושות האלסטיות בניו יורק.‬
‫וואו. יוצא מהכלל.‬
‫חכה עם זה.‬
‫הצבע לא נתפס.‬
‫אתה יודע מה עוזר לי לפעמים?‬
‫אני מפסיק לחשוב‬ ‫על איך אני רוצה שהתלבושת תיראה,‬
‫ואני חושב על איך אני רוצה‬ ‫שהצופים ירגישו כשהם יראו אותה.‬
‫כשהרקדניות זזות,‬
‫אני רוצה שהצופים ירגישו שמשהו מתנגד להן.‬
‫המוות שכולם רוצים נואשות לברוח ממנו,‬ ‫אבל לא יכולים.‬
‫זאת טרגדיה יוונית, "פרספונה".‬
‫אני רוצה להרגיש את הקרום‬
‫שמפריד בין העולם שלנו לבין השמיים,‬ ‫שלעולם לא נוכל לגעת בהם.‬
‫אם נוכל רק להימתח עוד קצת…‬
‫נהיה בני אלמוות.‬
‫אני רוצה לעטוף את כל הרקדניות‬
‫ביריעות גדולות של ספנדקס.‬
‫אז אולי פשוט תעטוף אותן‬ ‫ביריעות גדולות של ספנדקס?‬
‫תודה, מוחמד.‬
‫עבר הרבה זמן, אייץ'.‬
‫אני לא יכול עכשיו, ג'ו.‬
‫סע.‬
‫תשמע, אני לא חוטף אותך.‬
‫סאסי עדיין עונה לי.‬
‫נודע לי ממקור מהימן‬
‫ש"גאט טו גו דיסקו" היה הכישלון‬ ‫הגדול ביותר בברודוויי מאז "מוס מרדרס".‬
‫טוב, לפחות לא מכרתי את השם המזוין שלי.‬
‫כלבה מסכנה ומבולגנת שכמוך.‬
‫אוי, ג'ו, התגעגעתי אליך.‬
‫גם אני התגעגעתי אליך.‬
‫מה שלום אלזה? שמעת ממנה?‬
‫היא בסדר.‬
‫היא אלזה.‬
‫יופי.‬
‫ג'ו.‬
‫תגיד לי שאתה בריא.‬
‫אני בריא.‬
‫שמעתי שנפטרת סוף סוף מוויקטור.‬
‫סוף סוף.‬
‫אלוהים יודע שלקח לי זמן.‬
‫יש לך מושג כמה וורהולים הוא גנב ממני?‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫חשבתי לעצמי, "לך תזדיין, קח אותם".‬
‫ג'ו, ראיתי את מה שעיצבת בשביל טיפאני'ס.‬
‫את החרסינות.‬
‫שמיימיות.‬
‫כמעט התחלתי לרסק אותן שם בחנות.‬
‫כל כך קינאתי.‬
‫אתה משקר.‬
‫אבל תודה.‬
‫אני ממש מתרגש לקראת המופע הערב.‬
‫אני מת לראות מה עיצבת.‬
‫אתה יודע, המבקרים ישנאו את זה.‬
‫הם יגידו, "להלסטון לא היה‬ ‫אפילו ניצוץ של השראה כבר עשר שנים".‬
‫למי אכפת?‬
‫אני פשוט שמח שאתה שוב עושה משהו בעצמך.‬
‫רחוק מכל השטויות התאגידיות האלה.‬
‫אף פעם לא עשיתי שום דבר בעצמי, ג'ו.‬
‫תמיד היה לי אותך.‬
‫אבל צדקת בדבר אחד.‬
‫באמת מכרתי את השם שלי.‬
‫אוי, מותק, בסך הכול הצקתי לך קצת.‬
‫לא. אנחנו מקבלים שם אחד, ג'ו.‬
‫רק אחד.‬
‫וזה כל מה שיש לנו כשאנחנו על פני האדמה.‬
‫וזה כל מה שאנחנו משאירים כשאנחנו הולכים.‬
‫לא שמרתי על שלי מספיק.‬
‫מכרתי אותו בזול. אפילו לא חשבתי פעמיים.‬
‫מאות מיליוני דולרים זה לא בזול, הלסטון.‬
‫זה כן זול, ג'ו.‬
‫אתה יודע איך אני יודע?‬
‫כי אני מוכן לבזבז פי שניים‬ ‫כדי לקבל אותו בחזרה.‬
‫כן, הנה.‬
‫טוב, הגיע הזמן, ג'ו.‬
‫הגיע הזמן למה?‬ ‫-לביקורות.‬
‫מוחמד! ביקשתי ממנו שיקנה את העיתונים.‬
‫תמיד אמרת שהביקורות לא חשובות.‬
‫בכל זאת, אני חייב לקרוא אותן.‬
‫אני יודע מה יהיה כתוב.‬ ‫"מישהו מוכן להגיד להלסטון שזמנו חלף?"‬
‫תזכור מה אמרתי.‬
‫לא.‬ ‫-לא לי, מוחמד.‬
‫ג'ו יקרא אותן.‬
‫הלסטון, בבקשה, אל תכריח אותי.‬
‫בחייך, ג'ו. פעם אחת אחרונה.‬
‫ותדלג ישר למה שכתבו עליי.‬
‫אני לא רוצה לשמוע‬ ‫על הבלרינה השלישית משמאל.‬
‫הנה זה.‬
‫בלה, בלה, בלה, מרתה גרהם.‬
‫בלה, בלה, בלה.‬
‫הרקדניות…‬
‫"התלבושות שהלסטון עיצב‬
‫היו יכולות להוריד את ההפקה מהפסים בקלות.‬
‫במקום זאת, הן גנבו את ההצגה."‬
‫בסדר, "דיילי ניוז".‬
‫אתה בכותרת.‬
‫"זוזי, מרתה, תני להלסטון להשתחוות."‬
‫"התלבושות, אותן חלם מעצב העל הלסטון,‬
‫לא יהיו זמינות לרכישה, למרבה הצער,‬
‫אפילו בבוטיקים היוקרתיים ביותר.‬
‫אבל ייתכן שעדיף כך.‬
‫הן יפהפיות מכדי להילבש על ידי בנות תמותה,‬
‫והן פוגשות כל רגע בחן ‬
‫ב'פרספונה' של מרתה גרהם בסיטי סנטר."‬
‫טוב, ג'ו, בוא נוריד את הכפפות.‬
‫מה יש ל"טיימס" להגיד?‬
‫בסדר.‬
‫"התלבושות של הלסטון יגרמו לעולם לתהות‬
‫שמא הוא היה צריך לפתח קריירה בתאטרון‬
‫במקום על מסלול התצוגה.‬
‫העיצוב בבד הגמיש חושני, חדשני,‬
‫ואחרי מחשבה, אמיץ עד כדי ייחוד.‬
‫ייתכן אף שזהו שיאה‬ ‫של קריירה ארוכה ומזהירה."‬
‫נו?‬
‫טוב, הביקורות לא חשובות.‬
‫בראבו.‬
‫תודה, ג'ו.‬
‫מה עושים איתו עכשיו?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אף פעם לא פרסתי תרנגול הודו.‬ ‫-גם אני לא!‬
‫בסדר.‬
‫אני אעשה את זה, אבל אסור לך לצחוק.‬
‫אוי, מסכן.‬
‫רצחו אותו פעם אחת,‬ ‫ועכשיו את רוצחת אותו שוב.‬
‫כדאי שתדע שבזמן שאני עושה את זה,‬
‫אני חושבת על האפס הזה ממגדל אולימפיק.‬
‫די, די.‬ ‫-לא, אני רצינית.‬
‫מה שהוא עשה לך…‬
‫אני לא מבינה למה אתה לא כועס על זה.‬
‫גמרתי עם הכעס.‬
‫למען האמת, אני צריך להודות לו.‬
‫רק אחרי כל זה הצלחתי למצוא קצת שלווה.‬
‫וואו. אז תמצא קצת גם בשבילי, טוב?‬
‫חג הודיה שמח, מותק.‬
‫אוי, לייזה. אני אוהב אותך.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫תודה לאל על המקום הזה.‬
‫טוב, אני צריך לספר לך.‬
‫החלטתי להיפטר ממנו.‬
‫ומכרתי את הבית בעיר.‬
‫מה?‬
‫מה תעשה?‬
‫אני אעבור לחוף המערבי, לסן פרנסיסקו.‬
‫אני אקח את הזמן, אטייל לאורך החוף.‬
‫אני לא מבינה. למה לך?‬
‫אוי, לייזה, תסתכלי עליי. את יודעת למה.‬
‫בואי הנה, מותק.‬
‫בואי הנה.‬
‫הכול בסדר.‬
‫בסדר.‬
‫אתה מבטיח לי שזה לא הסוף?‬
‫לא, לא, לא.‬
‫אני אחזור, אני מבטיח. אני מבטיח.‬
‫אני מצטער שהפלתי את זה עלייך ככה.‬
‫הכול בסדר.‬
‫אל תדאגי.‬
‫רק בודק מה שלומך, אדוני.‬
‫אנחנו פה יותר משעה. אתה רוצה לזוז?‬
‫בעוד דקה.‬
‫תסתכל על הכחול של הים הזה.‬
‫איך השמש פוגעת בו. הצבעים משתנים כל הזמן.‬
‫תראה, עכשיו הוא כסוף.‬
‫לפני שנים, הייתי מסתכל על הכחול הזה,‬
‫והייתי חושב,‬ ‫"מה אני יכול לעשות עם הכחול הזה?"‬
‫המוח שלי היה מתחיל לרוץ‬ ‫במחשבות על הקולקציה שאעצב.‬
‫אולי יותר מאחת.‬
‫אולי כל גווני הכחול.‬
‫האם אספיק לסיים אותה לפני הסתיו?‬
‫על איזה שער היא תופיע?‬
‫האם יאהבו אותה?‬
‫אבל עכשיו…‬
‫אני חושב רק כמה הכחול הזה יפה.‬
‫טוב, בוא ניסע.‬
‫תודה.‬
‫לאן?‬
‫לא משנה.‬
‫בוא פשוט ניסע.‬
‫- ויקטור הוגו מת ב-1993. -‬
‫- אלזה פרטי הייתה ממעצבות התכשיטים‬ ‫המשפיעות ביותר במאה ה-20. -‬
‫- היא מתה ב-2021. -‬
‫- ג'ו איולה המשיך לעבוד כמאייר אופנה. -‬
‫- הוא מת ב-2004. -‬
‫- לייזה מינלי עדיין בחיים,‬ ‫והיא עדיין אגדה. -‬
‫- הלסטון בילה את 18 חודשי חייו האחרונים -‬
‫- בנסיעה לאורך חוף האוקיינוס השקט. -‬
‫- הוא מת בסן פרנסיסקו ב-1990. -‬
‫- הוא מעולם לא קיבל את שמו בחזרה. -‬
‫- מבוסס על הספר "סימפלי הלסטון"‬ ‫מאת סטיבן גיינס -‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬