Åtta.
Nio. Tio.
-Halston, Versailles förfaller. -Jag bryr mig inte. Elva.
Det var där Napoleon kröntes till kejsare, för fan.
-Det är Marie Antoinettes hus. -Ja, henne älskar jag.
Men ändå, Eleanor. Det är inte mitt problem
Om jag skulle samla in pengar, skulle det vara till mig själv.
-Ursäkta, fröken. Vilken vacker klänning. -Tack, det är en Halston.
-Du är vidrig. -Jag är pank.
På fem minuter har vi gått förbi 13 modell 704 av Ultrasuede,
och jag inte råd med elen.
Alla storlekar är slut, jag kan inte möta efterfrågan.
Jag måste vara konstnär, för jag kan inte affärer.
Det kan David Mahoney lösa. Tur att ni har ett möte.
Min fru har talat så gott om dig sedan din boutique öppnade.
-Hon tycker att du är ett geni. -Du tänker förstås säga detsamma.
Jag är aktsam med det ordet.
Kallar man sig själv ett geni så slutar man växa.
Varje dag frågar jag mig själv: Vad är det jag inte väntar mig?
Därför ville jag inleda ett samtal med er.
Halston, jag har gjort allt.
Det var jag som uppfann publicitet i modebranschen.
Jag har gett världen Met-galan, Coty-priset...
-Det har ju du fått. -Ja, du är en ikon, Eleanor.
Om du inte fanns skulle du behöva uppfinnas.
Du förstår visst inte det, med tanke på hur du beter dig.
Jag satte amerikanskt mode på kartan, men modevärlden ser fortfarande ned på oss.
Det är oacceptabelt och fel, och Versailles kan ändra på det.
En välgörenhetsgala?
En modevisning på slottet i Versailles.
De hetaste franska och amerikanska modeskaparna.
Som en tävling?
Nej inte som en tävling, en faktisk tävling.
Det blir vår chans att visa dem vad amerikanskt mode är.
Det blir århundradets modehändelse.
Och det blir mitt arv och min svanesång.
Oscar är med på det.
-Bill Blass funderar på det. -Den jäveln.
-Anne Klein är med. -Den jäveln.
Sluta nu. Du vill vara hon.
Ärligt talat, David,
är jag inte intresserad av att sälja Halston Limited.
Ta det lugnt. Det här är inget bud.
Jag är bara i explorationsfasen.
För modebranschen...
...vet jag inte hur man tjänar pengar på än.
Men jag ska komma på det. Norton Simon är ett konsumentvaruföretag.
Jag förstår mig på det. Vi är stora inom livsmedel.
Men mode är annorlunda.
-Modet förändras. -Varenda dag.
För det krävs en konstnär.
Har jag uppfattat det här rätt? Givenchy säger alltså ja, men Halston nej?
Nej. Jag menar, ja, jag säger nej.
Om du fick välja ett annat modeföretag, vems skulle du ta?
Balenciaga.
Jaså?
Var det fel svar?
Hans problem är att han har en klänning för varje kvinna.
För att tjäna verkliga pengar på mode
måste man ha en design för tusentals kvinnor.
David, man är inte bättre än dem som bär ens kläder.
Folk kommer till mig
för att jag klär folk som Jackie Onassis, Betty Bacall...
Hur kan man skapa kläder till tusentals kvinnor
utan att förlora prestige?
Det är ju det du gör med Ultrasuede.
Halston, du skapar kläder till stjärnorna,
men du är bara ett steg ifrån att vara stjärnan själv.
Okej, hur låter det här?
Du skippar Versailles,
och jag ser till att ingen skriver ett enda ord om Halston igen. Någonsin.
Jag menar någonstans.
Newsweek, Times... Inte ens veckobladet i Evansville.
-Eleanor... -Sluta, jag är gravallvarlig.
Jag ber dig om en tjänst och du tackar nej?
Ska jag komma förbi boutiquen och se hur ni jobbar nu i veckan?
Jag ska överväga det.
Bra, överväg det och säg sedan att du gör det.
Vad tycker du att jag är? Affärsman eller konstnär?
-Måste du välja? -Jag tror det.
Varför inte båda?
Där är han.
David Mahoney, det här är Halston.
Vad sägs om den?
Nej, Joe, ge mig den. Det ska inte riktigt vara en ärm.
Mer som ett fladder.
-Den ser ju ut som den. -Den gillar jag inte.
Då kan du inte gilla den här.
Halston, vi har slut på pengar.
Vad har vi inte som vi behöver pengar till?
Glödlampan på nedervåningen gick.
-Ta det ur handkassan. -Grazie, geniet.
Jag har kollat, den är tom. Jag säger ju att vi har slut på pengar.
-Fan, vi är så jävla körda. -Joe, Elsa. Jag försöker skapa.
Jag kan inte tänka på jävla glödlampor.
Fan, Halston. Glödlampor är inte mitt jävla jobb heller.
Men glödlampan gick, och vi inte har pengar till en ny.
Gå och köp en.
-Med mina pengar? -Ge henne pengar.
Helvete!
Oj.
Då pröjsar jag för den.
-Vi behöver pengar, Halston. -Jag vet.
Jag säger det bara. Vi behöver pengar.
-Norton Simon sa... -Jag säljer inte Halston.
De kanske inte vill köpa Halston utan investera i Halston.
Mahoney är smart, han kan vara bra för affärerna.
Affärer...
Vart ska du?
Jag ska ta en nypa luft.
Jag vet vem du är.
Det tror jag inte.
Du är Halston. Jag såg dig i Newsweek.
Vad gör en som är med i Newsweek här nere?
Jag gillar sådana här ställen.
Ingen ber mig om något här.
Du kan be mig om saker.
Tar du betalt?
Ja. Är det inte det du är ute efter?
Jo, det är precis det jag är ute efter.
Tror du att läderchaps någonsin kommer att bli något för damer?
Dra åt helvete.
Vill du prova en sak?
Ja.
Vad är det?
Bry dig inte om det. Öppna den och sniffa bara.
Ja.
-Gillar du det? -Ja.
-Hur känns det?
Bra...
Mr Halston, ni är så fantastisk.
Jag bara älskar era kläder. Jag har sagt åt alla att komma hit.
Tack så mycket. Vad snällt. Tack för besöket.
De har drabbats.
Har du någon mer trend på gång?
Ja, kaftanen så klart, och minikjolen jag kallar "Skimp".
Vad bra.
Något mer?
Nej.
-Oroar det dig? -Ser jag orolig ut?
Jag tror att du har övat på att inte se orolig ut.
De billigare kläderna har vi på nedervåningen.
Bobbi säger att reaställningen här inne är som himmelriket.
Säg att Jackie O också älskar den.
-Wow, kolla, det är Halston. -Pat Ast är världens bästa försäljare.
Jag är så fet, att om jag ser bra ut i Halstons kläder gör vem som helst det.
Halston, vi har helt slut på storlek två till tio i modell 704, igen...
Hejsan. Ed Austin, boutiquechef.
David Mahoney.
Och de ringde från Bergdorf.
Så fort Ben Shaw får klart fler vill de ha sina först.
-Vi kommer inte ha dem på veckor. -Vi har uppfyllnadsproblem.
Tack, Ed.
-Producerar Ben Shaw åt er? -Ja, känner du honom?
Ja, visst. Ben jobbar åt alla de stora.
Han producerar åt de la Renta, Bill Blass, Anne Klein. Upptagen kille.
David, du sa ju att du inte visste något om mode.
Och det här är salongen.
Här skapar du dina egna modekreationer.
På beställning.
Vi stänger ned allt vid lunch, så att vi kan ta hand om kändisarna.
Så det här är magin som ska dölja kugghjulen.
Jag brukar säga om Norton Simon att alla våra företag
är som gasen inuti en luftballong.
De håller företaget i luften.
Aktieägarna får sina kvartalsrapporter, men de är inte direkt fantasieggande.
Norton Simon behöver lite magi som döljer maskineriet, Halston.
Både de la Renta och Bill Blass
kom till mig för några år sedan och sökte en investerare.
Dumt nog sa jag nej.
Och se var de är nu.
Du har efterfrågan men saknar kapitalet att uppfylla den.
Ja, det stämmer.
Varje dag rånar jag Peter för att betala Paul.
Jag tror inte att jag någonsin har sett ett företag
med större potential än ditt.
Vad föreslår du? På ett ungefär.
Sju miljoner till lagret.
Plus en kontantbetalning vi får fastställa och en procent på licensiering.
Påminn mig om att ta upp licensiering.
Det är utöver ett tio års kontrakt för ditt arbete som designer,
med början i en stor summa som växer till en enorm summa.
Summan får vi komma överens om.
Jag ska göra dig så avgörande i amerikansk kultur
att ingen längre minns en tid då Halston inte fanns.
Ta dig tid att...
...fundera.
Halston, du har en provning nu klockan elva.
Just det.
Sassy, kan du visa mr Mahoney upp till mitt kontor?
David, jag kommer alldeles strax.
Berättade jag...
Eleanor, vilken överraskning. Förlåt att du fick vänta, David.
Hela min värld går ut på att konspirera bakom stängda dörrar,
och Eleanor Lambert är den största konspiratören av alla.
-Jag hör av mig, Halston. -Tack, David.
Givenchy, Pierre Cardin, Yves Saint Laurent, Ungaro och Dior
har bekräftat att de deltar i den franska delen.
Bill Blass, Anne Klein, Oscar, Stephen Burrows och du i den amerikanska.
Ta av dig solglasögonen.
Nej, Eleanor. Jag har tänkt mycket på saken.
Det gör inget. Du ska göra det.
-Snälla du... -Visst, du har inte råd eller något.
Det problemet är löst. Norton Simon betalar för alltihop.
Skåda inte given häst i mun, och skit inte i den.
Mahoney får inte betala för mig.
Inte bara för dig. Han betalar för hela grejen.
Utan hållhake, sa han. Jag litar på honom.
En hållhake vore ändå inget dåligt.
-Samarbeta med honom. -Herregud.
Ja, det blir dyrt. Du måste flyga dit dina anställda, betala för boende...
Alla delar på modellerna,
men du måste flytta hela företaget till Versailles i två veckor.
Och det skulle du gå i konkurs på. Men nu har du ingen ursäkt.
Du kommer till Versailles,
och sopar mattan med de snobbiga, jävla fransoserna.
De respekterar varken dig eller mig, men det ska vi ändra på.
Se på mig, gullet.
Det är det rätta.
För din konst och för ditt företag. Det vet du.
Du behöver inte ens tacka mig.
Fast du borde verkligen tacka mig.
Hur många utstyrslar?
-Två dussin. -Vad fan, Eleanor?
Två dussin? När ska det här bli av?
Jag hör av mig, men se till att sätta fart under tiden.
Hejsan.
-Jag heter Halston. -Jag vet det.
Min kompis på eskortfirman som du ringer varje kväll säger:
"Gå till den här mannen - Halston."
Jag tänker att jag har hört talas om honom.
Vad heter du, då?
Victor Hugo.
-Som författaren? -Ja, precis som författaren.
Jag skriver också.
Böcker, dikter, teckningar...
Drömmar.
Enda skillnaden mot herr Les Miserables
är att han aldrig blev kallad "Victor Kuko".
Jag kan förverkliga dina drömmar, vännen.
-Vill du leka? -Det är inte riktigt min grej.
Jaha, är hon lite fin i kanten?
Ledsen, papi. Jag har ingen crème de menthe.
Jag höll faktiskt på att laga kyckling.
Glöm kycklingjäveln.
Lurade jag dig?
Nej.
Nej, det gjorde du inte.
Får jag ringa dig igen?
Du gör som du vill, boss.
Tre veckor, sa jag.
Ska jag tävla mot Dior med bara tre veckor på mig att bli klar?
Tre veckor? Är hon helt jävla galen?
Hjärtat, jag är inte orolig, så var inte det du heller.
Jaha, är det så det funkar? Tack då, raring.
-Vad sysslar du med? -Fortsätter jobba. Det här går åt helvete.
Visa mig ryggarna.
De här klänningarna är skitdåliga. Ta av er dem.
Vad är det du håller på med, med den här strukturen?
Duger inte det du gör, plötsligt?
-Vad ska vi göra med de här? -Bränn dem.
Förlåt, jag sa fel.
Bränn dem.
Han borde inte ha sparkat Schumacher.
-Jag hade rätt om den där klänningen. -Ja.
Nu har jag problem, för alla tror att mina ben ser ut så.
Det gör de ju. De är ju på teve. Jag ser dem framför mig.
Liza, gumman.
Jag vill be om en tjänst.
Du kanske inte alls är intresserad, jag vet hur upptagen du är.
Fråga bara, gubben.
Du vet den här grejen jag har. Modevisningen.
Den där lilla i Paris.
Känner du ibland att allt du har kan förintas på en sekund.
Raring.
Varje dag.
Den här visningen kan bli det viktigaste jag någonsin har gjort.
Dior, Givenchy... De är riktiga stjärnor.
Jag skulle behöva lite mer som väger upp för mig.
-Jag undrar om du skulle kunna... -Halston.
Vill du att jag ska uppträda?
Varför frågade du inte tidigare? Jag hade kunnat jobba på något.
-Det är klart att jag vill. -Vill du?
-Ja. -Åh, Liza.
Kay får göra koreografin. Vi ska till Paris!
Ja!
Och där står jag. Jag har huvudrollen. Jag spelar Sally Bowles, för fan.
Så säger jag till Bob, Bob Fosse... "Jag kan inte röra mig i den här dräkten."
I hemlighet ringde jag till Halston, och han designade om min garderob.
Äntligen kan jag röra mig. Nu kan jag göra min rollfigur.
Halston fick ingen ära, men han brydde sig inte.
Han räddade hela filmen.
Vad häftigt.
Min fru njuter för fulla muggar.
Ser man på.
Det är klart hon ska göra, det är ju ni som betalar.
Det är ett rent nöje. Jag vill visa att Norton Simon vill väl.
Ja.
Bobbi älskar Paris, men hon gläder sig verkligen över att få se dig arbeta.
Minns du att jag sa att du skulle påminna mig om att ta upp licensiering?
Ja, berätta om licensiering, David.
Jo...
När Ford gav sig in på bilmarknaden
hade automobilbranschen kunnat tillfalla vem som helst.
Men han uppfann det löpande bandet.
Och 20 år senare...
...sa folk inte: "Sätt dig i bilen."
De sa: "Sätt dig i Forden."
Licensiering är ditt löpande band.
-Har du funderat på erbjudandet? -Varje dag.
När du är redo att göra affärer har jag allt pappersarbete med mig.
Var inte så lättfotad. Jag funderar. Jag måste först klara den här veckan.
Okej, men mig blir du inte av med. Jag är som gonorré.
Skål för det.
Halston!
Halston.
-Halston. -Liza.
ANKOMMANDE
Nu tar vi några foton.
-Närmare. -Halston, titta hit.
-Halston, s'il vous plaît. Titta här. -Halston, se hit!
Monsieur Blass!
Mademoiselle Klein…
Det här var väl historiskt, tycker ni inte det?
Ta ett foto på alla modeskaparna.
Oscar, kom framåt.
Okej, nu är jag helblind. Tack ska ni ha, allihopa.
Jag är lite orolig för att grejen imorgon blir så stor.
Och Oscar, Bill, Anne och Stephen
har mycket mer erfarenhet än du.
Och de har större kapital.
De kan åka hem och utnyttja alla öppningar som det här evenemanget skapar.
Jag vill ringa Ben Shaw imorgon kväll från teatern,
och säga att Norton Simon vill få igång produktionen av 10 000 modell 704.
De ska göras redo att skickas till landets alla stora varuhus.
Om vi väntar två månader, eller ens en, så är fördelen från det här borta.
Nu gäller det.
Då kör vi.
Jag är ledsen, David, men visningen... Jag måste göra den först.
Jag ska sova på saken, så lovar jag att jag ska svara dig.
Självklart. Tänk på saken.
-God kväll, David. -Okej, sov så gott.
-Quelle skitställe. Vem kunde tro det? -Alla. Det är därför vi samlar in pengar.
Okej, det var dumt.
Jag har uppträtt på värre ställen. Kom nu, tjejer.
Inte så illa ändå, kanske.
Monsieur Halston, följ med mig.
Hej, det är jag som är Halston. Angenämt.
Stephen.
-Hej, Stephen. -Halston!
Hej, Joe och Elsa.
Vart fan är vi på väg?
Vad är det som luktar?
-Är detta vårt rum? -Ja, precis.
Vad äckligt.
Får vi använda det här rummet också?
Tydligen inte.
Halston, vi undrar en sak.
Liza ska väl öppna hela den amerikanska delen?
Nej, bara min del av visningen. Jag är sist, så hon avslutar åt alla.
-Men Halston... -Du är nummer fyra. Oscar är sist.
Oscar, det har blivit fel. Jag skulle vara sist i showen.
Nej, raring. Jag gick bara med på det här på villkoret
att du inte fick vara sist. Så du är inte sist.
Ska vi säga så här? Du kan vara fyra så är jag sist.
Varför skulle jag gå med på det?
Vänd.
Vi får se vad Eleanor säger om det.
Nej, du ska lyssna på mig.
Ett, du delar med dig av Liza. Hon öppnar hela visningen, punkt.
Eleanor...
Tyst, jag är inte klar.
Du är inte sist, det är Oscar som är sist. Punkt slut.
-Det var bara därför han gick med på det. -Du måste skämta!
Jag är inte klar, Halston.
-Jag behöver fem klänningar till. -Du är galen.
-Jag sa 24, du har bara 19. Fem till. -Jag vägrar.
Du tog hit mig för att visa att jag är en stor konstnär
och nu saboterar du för mig.
Saboterar för dig?
Liza är min vän. Jag tog hit henne.
Och så har du gett mig en liten skitlåda till arbetsrum.
-Det stinker piss. Jag kan inte jobba så. -Nu låter du som en konstnär, Halston.
Tror du Gauguin sa så? "Jag kan inte måla i det här smutsiga rummet."
"Van Gogh är min vän. Cézanne får inte prata med honom."
Det är en bristfällig jämförelse.
Halston, lyssna på mig.
Du är besatt av fel saker, och du måste koncentrera dig.
Är du den främsta konstnären här? Ja, för fan. Men ingen vet det.
Fransoserna vet det inte.
Yves Saint Laurent. Vet du vad den knölen säger om dig?
Gå ut och bevisa att han har fel.
Visa att du är världens största stjärna. Jag vet att du klarar av det.
David? Vad gör du här?
Jag ville bara hälsa på som en vän, och se hur det går för dig.
Det är perfektion. Spänningen går i taket.
Jag fick se gästlistan. Det är några tungviktare där ute.
Förlåt, jag har så mycket att göra.
Halston, vi har problem med kulissen.
Vad?
De gav mig scenmåtten i meter,
och jag gjorde kulissen i fot.
Och min jävla klänning är inte här än.
-Nu räcker det. -Halston, vänta.
-Halston. -Halston.
Dai, Halston. Kom ut ur bilen.
Vad fan?
Nej, Fred, jag diskade allt i diskhon. Det är rent.
Sluta, var tyst, du skrämmer barnen.
Bra, de ska vara rädda, och det ska du också.
Halston, öppna.
Kliv ur bilen.
Sluta fåna dig.
-Halston, öppna. -Tjejer...
Lyssna på mig, ditt svin.
Jag älskar dig, men jag har inte fraktat de här tuttarna över Atlanten
till den här jävla hålan, för att du ska köra iväg och sura.
Liza, lyssna på mig istället. Jag kom inte ända hit för att må så här.
Jag har flytt från den hela mitt liv.
Det känns som om jag är fyra.
Jag kan inte skapa när jag mår så här. Jag kan inte vara mig själv.
Men raring...
Det är ju så det är att vara konstnär.
Jag vet hur det känns, tro mig.
Så kände jag i Cabaret. Jag var rädd och utsatt.
Gråtande sa jag till Bob att jag ogillade kläderna.
Gudskelov att du fanns. Och jag finns här för dig.
Och jag vann en Oscar, för fan.
Så ha du ditt lilla anfall,
men sen skärper du dig och hasar rumpan av soffan du svimmade på,
och tar dina vältränade skinkor med dig in igen.
Jag väntar.
Jag älskar dig.
David.
Har du med dig avtalet hit?
Hurså? Är det något som är fel?
Du måste lova mig en sak.
Om jag skriver under ditt avtal vill jag aldrig behöva känna mig oförstådd,
underfinansierad, oskyddad eller otrygg.
Om du kan lova mig det så skriver jag på.
Du har mitt ord.
Hämta min smoking på hotellet.
Joe, fixa en ny kuliss. Du kommer med mig.
Vi får se om vi har något i våra koffertar som funkar.
Halston!
-Kan du göra något bra på en timme? -Nej.
Men jag kan göra något enastående.
Akta!
Akta. Attention.
Vänd dig om.
Förra gången jag var i Paris åt jag havskräftor med Chanel på Ritz.
Nu målar jag med en jävla sopkvast.
Stack jag dig?
-Halston, den är underbar. -Men vad ska jag ha på tuttarna?
H, kom och titta!
Voilà.
Gör er i ordning, tjejer. Jättebra, Joe.
Jättebra.
-Halston, kom igen. -Elsa, jag tänker.
Jag ser ju ut som en idiot i bara kjolen.
Nu är det en klänning.
SLAGET VID VERSAILLES
Det här är det tråkigaste jag någonsin har sett,
och mamma spelade Mannen från La Mancha i en lada.
Joe...
Bravo!
Tack gode Gud att det är över.
Knappast. Det är fyra kvar.
Vi går till tjejerna.
Ursäkta, Eleanor.
Herregud!
Under tiden fransoserna tar, kunde jag ha byggt Eiffeltornet för tusan.
Karen, vad pågår där ute nu?
De franska modellerna har djuröron på sig, och de har ett stort rymdskepp.
Mina damer och herrar, en applåd för miss Josephine Baker.
Josephine Baker? Åh, herregud!
De har Josephine Baker!
Är du redo att visa dem?
Det kan du tro.
-Men jag går ut efter Josephine Baker. -Alla sover ändå.
-Det här går bra. -Tack, David.
Anne Klein! Okej. Nu kör vi, det här kommer att gå så bra.
Det här blir jättebra.
Stephen Burrows.
Bill Blass.
Halstonetterna.
Snurra, Pat. Elsa, du är underbar.
Där borta! Längst bak!
Ja.
Nu blir vi totalt fria.
Ja, men du sålde ditt namn i utbyte.
Nej, inte mitt namn. Mitt varumärke.
Varumärket är ditt namn.
Joe, sju miljoner dollar i lager och massor av andra saker.
Halston har ekonomi nu.
Halston är jävligt rik.
Rik nog för att köpa varenda orkidé i Paris.
Tänk på allt jag kan göra nu.
EFTER BOKEN "SIMPLY HALSTON" AV STEVEN GAINES
Undertexter: Sara Palmer