‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫שמונה.‬
‫תשע. עשר.‬
‫הלסטון, ארמון ורסאי מתפורר.‬
‫לא אכפת לי. אחת עשרה.‬
‫נפוליאון הוכתר שם לקיסר.‬
‫זה הבית של מרי אנטואנט.‬
‫אוי, אני מת עליה.‬
‫ובכל זאת, אלינור,‬
‫לא בעיה שלי.‬ ‫אני לא יכול להשתתף בערב התרמה.‬
‫האדם היחיד‬ ‫שאני צריך להתרים בשבילו הוא אני.‬
‫סליחה, גברתי, השמלה שלך יפהפייה.‬
‫תודה. היא של הלסטון.‬
‫אתה נורא.‬
‫אני מרושש. בחמש הדקות האחרונות,‬
‫חלפנו על פני 13 שמלות‬ ‫מדגם 704 של אולטרה-זמש,‬
‫ולי בקושי יש די כסף לחשמל.‬
‫כל המידות נגמרו. אני לא עומד בביקוש.‬
‫אני כנראה אמן אמיתי,‬ ‫כי אני איש עסקים נוראי.‬
‫דיוויד מהוני יוכל לסדר את כל זה.‬ ‫טוב שאתה נפגש איתו.‬
‫אשתי מהללת אותך מאז שהבוטיק שלך נפתח.‬
‫היא חושבת שאתה גאון.‬
‫ואני מניח שאתה תגיד לי את אותו דבר.‬
‫אני חושב שזאת מילה מסוכנת.‬
‫ברגע שאתה קורא לעצמך "גאון",‬ ‫אתה מפסיק לגדול.‬
‫אני שואל את עצמי בכל יום,‬ ‫"מה אני לא צופה?"‬
‫לכן רציתי לפתוח בשיחה איתך.‬
‫הלסטון, כבר עשיתי הכול.‬
‫אני המצאתי את יחסי הציבור‬ ‫בתעשיית האופנה, בסדר?‬
‫אני נתתי לעולם‬ ‫את הנשף במט, את פרס קוטי…‬
‫שזכית בו לאחרונה, אם יורשה לי.‬
‫את סמל, אלינור.‬
‫אם לא היית קיימת,‬ ‫העולם היה צריך להמציא אותך. אני יודע.‬
‫מתברר שאתה לא יודע,‬
‫אחרת לא היית מתנהג כמו כזה זרג.‬
‫שמתי את האופנה האמריקאית על המפה,‬
‫אבל בעולם האופנה עדיין מזלזלים בנו.‬
‫זה לא יעלה על הדעת, זה לא נכון.‬ ‫ורסאי תשנה את זה.‬
‫אירוע צדקה?‬
‫תצוגת אופנה, בארמון ורסאי.‬
‫המעצבים הלוהטים ביותר בצרפת,‬ ‫נגד האמריקאים הלוהטים.‬
‫מה, כמו תחרות?‬
‫לא כמו תחרות, ממש תחרות.‬
‫כדי להראות להם סוף סוף‬ ‫מהי האופנה האמריקאית.‬
‫זה יהיה אירוע האופנה של המאה.‬ ‫וזאת תהיה המורשת שלי, שירת הברבור שלי.‬
‫אוסקר הסכים.‬
‫ביל בלאס שוקל להשתתף.‬
‫ביל בלאס המזוין.‬
‫אן קליין הסכימה.‬ ‫-אן קליין המזוינת.‬
‫אוי, תפסיק, היית מת להיות אן קליין.‬
‫תרשה לי לדבר בבוטות, דיוויד,‬
‫אני לא מעוניין למכור את הלסטון בע"מ.‬
‫תירגע. אני לא מציע לך הצעה.‬
‫באמת, אני רק בשלב הגישושים,‬
‫כי אופנה…‬
‫היא דבר שאני עוד לא יודע איך להרוויח ממנו.‬
‫אבל אני אדע.‬
‫תעשיות נורטון סיימון‬ ‫הייתה חברה לייצור מוצרי צריכה.‬
‫בזה אני מבין. במזון אנחנו גדולים.‬
‫אבל אופנה היא משהו אחר.‬
‫האופנה משתנה.‬
‫בכל יום ויום.‬
‫והיא מצריכה אמן.‬
‫תן לי להבין.‬
‫ג'יבנשי אומר כן, אבל הלסטון אומר לא?‬
‫לא. זאת אומרת, כן. אני אומר לא.‬
‫אם היית יכול לקבל את העסק של כל מעצב אחר,‬ ‫במי היית בוחר?‬
‫בלנסיאגה.‬
‫באמת?‬
‫תשובה לא נכונה?‬
‫הבעיה שלו היא‬ ‫שהוא מייצר שמלה אחת לאישה אחת.‬
‫כדי להרוויח כסף אמיתי בתעשיית האופנה,‬
‫עיצוב אחד…‬
‫אלפי נשים.‬
‫דיוויד, אתה טוב רק כמו האנשים שאתה מלביש.‬
‫אנשים באים לבוטיק שלי‬
‫כי אני מלביש נשים‬ ‫כמו ג'קי אונסיס, בטי באקול.‬
‫איך מעצב יכול להלביש אלפי נשים‬
‫בלי לאבד את יוקרתו?‬
‫אתה עושה את זה כבר עכשיו, עם אולטרה-זמש.‬
‫הלסטון, אתה אולי מעצב עבור הכוכבות,‬
‫אבל אתה מרוחק רק צעד מלהיות הכוכב בעצמך.‬
‫טוב, מה דעתך על זה?‬
‫אם לא תשתתף בוורסאי,‬
‫אני אדאג שלא יכתבו יותר‬ ‫אפילו מילה אחת על הלסטון. לעולם.‬
‫ואני מתכוונת, בשום מקום.‬
‫ניוזוויק, טיימס,‬
‫לא יכתבו עליך אפילו במקומון באוונסוויל.‬
‫אלינור…‬ ‫-בלי "אלינור". אני רצינית לגמרי.‬
‫אני מבקשת ממך טובה, ואתה מסרב?‬
‫אולי אבוא לבוטיק ואראה איך אתה עובד?‬ ‫מתישהו השבוע?‬
‫אני אשקול את זה.‬
‫יופי, תשקול. ואז תגיד לי שתעשה את זה.‬
‫מה את חושבת? אני איש עסקים או אמן?‬
‫אתה חייב לבחור?‬
‫כן, סביר שכן.‬
‫למה לא שניהם?‬
‫הנה הוא.‬
‫דיוויד מהוני, זה הלסטון.‬
‫מה דעתך על זה?‬
‫לא, ג'ו. תן לי. פחות שרוול,‬
‫יותר משק כנפיים.‬
‫בדיוק כמו זאת.‬ ‫-אני לא אוהב אותה.‬
‫אז אתה לא אוהב גם את זאת.‬
‫הלסטון, נגמר לנו הכסף.‬
‫מה בדיוק אין לנו,‬ ‫שאנחנו צריכים בשבילו כסף?‬
‫נשרפה נורה למטה.‬
‫קחי מהקופה הקטנה.‬
‫תודה, גאון.‬
‫כבר בדקתי בקופה הקטנה. היא ריקה.‬
‫ולכן אמרתי שנגמר לנו הכסף.‬
‫נדפקנו לגמרי.‬
‫ג'ו, אתה מוכן…? אלזה, אני מנסה לעצב.‬
‫אני לא יכול לעצב אם אני חושב על נורות.‬
‫לך לעזאזל! זה לא שהעבודה שלי‬ ‫היא להטריד אותך בגלל נורות.‬
‫אני אומרת לך שנשרפה נורה,‬ ‫ואין לנו כסף כדי להחליף אותה.‬
‫לכי לקנות נורה.‬
‫מהכסף שלי?‬ ‫-תן לה כסף.‬
‫אוי, אלוהים אדירים!‬
‫וואו.‬
‫אני אשמח לשלם בעצמי.‬
‫צריך כסף, הלסטון.‬ ‫-אני יודע.‬
‫אני יודע שאתה יודע.‬
‫אני פשוט אומר את זה בקול.‬ ‫אנחנו צריכים כסף.‬
‫נורטון סיימון דיבר…‬ ‫-אני לא מוכר את הלסטון.‬
‫אולי הם לא קונים את הלסטון.‬ ‫אולי הם רוצים להשקיע בהלסטון.‬
‫המהוני הזה חכם.‬ ‫אולי כדאי לעשות איתו עסקים.‬
‫עסקים…‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫לשאוף קצת אוויר.‬
‫אני מכיר אותך.‬
‫לא נראה לי.‬
‫אתה הלסטון.‬
‫ראיתי אותך בניוזוויק.‬
‫מה מישהו שמופיע בניוזוויק עושה פה?‬
‫אני אוהב מקומות כאלה.‬
‫אף אחד לא מבקש ממני שום דבר.‬
‫אתה יכול לבקש ממני משהו.‬
‫אתה גובה כסף?‬
‫כן. זה לא מה שאתה מחפש?‬
‫לא, לא, זה בדיוק מה שאני מחפש.‬
‫יש לי שאלה. אתה חושב שצ'אפס מעור‬ ‫יכולים לעבוד על נשים?‬
‫לך להזדיין.‬
‫רוצה לנסות משהו?‬
‫כן.‬
‫מה זה?‬
‫לא משנה מה זה. פשוט תפתח ותריח.‬
‫כן.‬
‫אהבת?‬ ‫-כן.‬
‫אוי, כן.‬ ‫-איך אתה מרגיש?‬
‫טוב.‬
‫- הלסטון בע"מ -‬
‫אוי, מר הלסטון, אתה פשוט מדהים.‬
‫הבגדים שלך פשוט לא ייאמנו.‬ ‫אמרתי לכולן לבוא הנה.‬
‫תודה רבה. את אדיבה מאוד. תודה שבאתן.‬
‫הן חולות עליך.‬
‫- הלסטון -‬
‫יש לך עוד להיט בדרך?‬
‫תמיד יש את הכפטן,‬ ‫וחצאית מיני שאני קורא לה "סקימפ".‬
‫יופי.‬
‫עוד משהו?‬
‫לא.‬
‫זה מדאיג אותך?‬
‫אני נראה מודאג?‬
‫אני חושב שאתה ממש טוב בלא להיראות מודאג.‬
‫הפריטים הזולים יותר נמצאים בקומת הקרקע.‬
‫בובי אומרת שהיא בגן עדן‬ ‫כשהיא ניגשת ישר לדוכן המבצעים.‬
‫תגיד לה שג'קי או עושה את אותו דבר.‬
‫תראו, זה הלסטון.‬
‫זאת פאט אסט, אשת המכירות הטובה בעולם.‬
‫הסוד שלי הוא שאני כל כך שמנה,‬ ‫שאם אני נראית טוב בבגדים של הלסטון,‬
‫כל אחת תיראה בהם טוב.‬
‫הלסטון, מידות 2 עד 10 נגמרו לגמרי‬
‫בדגם 704, שוב, ו…‬
‫שלום! אד אוסטין, מנהל הבוטיק.‬
‫דיוויד מהוני.‬
‫וג'נביב מברגדורף התקשרה.‬
‫ברגע שבן שו יוציא עוד כמה מהמכונות שלו,‬
‫הם רוצים אותן ראשונים,‬ ‫אז לא יהיו לנו עוד במשך שבועות.‬
‫יש לנו בעיות אספקה. תודה, אד.‬
‫בן שו מייצר בשבילך?‬ ‫-שלום לך.‬
‫כן. אתה מכיר אותו?‬
‫בטח. כן, בן עובד עם כל הגדולים.‬
‫הוא מייצר עבור דה לה רנטה,‬ ‫ביל בלאס, אן קליין. בחור עסוק.‬
‫דיוויד, היה נדמה לי‬ ‫שאמרת שאתה לא מבין באופנה.‬
‫וזה הסלון.‬
‫כאן אתה עושה את הגרסה שלך לאופנה עילית.‬
‫בגדים על פי הזמנה.‬
‫אני סוגר הכול בצהריים,‬ ‫כדי לארח את הגברות המפורסמות.‬
‫אז זה הקסם שמכסה את כל גלגלי השיניים.‬
‫אני אומר לאנשים‬ ‫שכל העסקים של נורטון סיימון‬
‫הם כמו הגז שבתוך כדור פורח,‬
‫בזכותם הארגון ממשיך לעוף.‬
‫אני נותן לבעלי המניות דו"ח רבעוני,‬
‫ואין בו שום דבר שמצית את הדמיון.‬
‫חברת נורטון סיימון צריכה קסם‬ ‫שיסתיר את המכונות שלה, הלסטון.‬
‫גם דה לה רנטה וגם ביל בלאס‬
‫פנו אליי לפני כמה שנים בחיפוש אחר השקעה,‬
‫ובטיפשותי אמרתי להם לא.‬
‫תראה איפה הם עכשיו.‬
‫יש לך ביקוש,‬
‫אבל אין לך די הון כדי לספק היצע.‬
‫זה נכון.‬
‫בכל יום אני נאלץ‬ ‫להוציא מכיס אחד ולרוקן כיס אחר.‬
‫אני חייב לומר לך‬ ‫שאני לא חושב שראיתי אי פעם עסק‬
‫שיש לו יותר פוטנציאל מהעסק שלך.‬
‫ומה ההצעה שלך? בגדול.‬
‫שבעה מיליון במניות,‬
‫בנוסף למזומן בסכום שנקבע,‬ ‫ואחוזים מהזיכיונות.‬
‫תזכיר לי לדבר איתך על זיכיונות.‬
‫זה בנוסף לחוזה לעשר שנים‬ ‫עבור שירותי העיצוב שלך,‬
‫שיתחיל ממספר גדול כלשהו‬ ‫ויתקדם למספר עצום כלשהו,‬
‫שנמצא ביחד.‬
‫אני אהפוך אותך‬ ‫לחלק כל כך מהותי בתרבות האמריקאית‬
‫שאף אחד לא יזכור את התקופה‬ ‫שבה הלסטון לא היה.‬
‫קח לך קצת זמן, ו…‬
‫תחשוב על זה.‬
‫הלסטון, הפגישה של 11 הגיעה למדידות.‬
‫כן, ודאי.‬
‫סאסי, תלווי, בבקשה, את מר מהוני למשרד שלי.‬
‫דיוויד, אני כבר אבוא, אם לא אכפת לך.‬
‫סיפרתי לך פעם…‬
‫אלינור, איזו הפתעה. סליחה שחיכית, דיוויד.‬
‫טוב, העולם שלי מורכב מקשירת קשרים‬ ‫מאחורי דלתות סגורות,‬
‫ואלינור למברט היא קושרת הקשר הגדולה מכולן.‬
‫נהיה בקשר, הלסטון.‬ ‫-תודה, דיוויד.‬
‫ג'יבנשי,‬
‫פייר קרדן, איב סן לורן,‬
‫אונגרו, דיור,‬
‫כל אלה כבר אישרו מהצד הצרפתי.‬
‫ביל בלאס, אן קליין, אוסקר,‬
‫סטיבן בורוז ואתה, מהצד האמריקאי.‬
‫תוריד את משקפי השמש, בבקשה.‬
‫לא, אלינור. חשבתי על זה הרבה.‬
‫זה בסדר, לא אכפת לי. אתה תשתתף.‬
‫יקירה…‬
‫אני יודעת שאין לך מספיק כסף או שטות דומה.‬
‫הבעיה הזאת נפתרה.‬
‫נורטון סיימון יממנו את כל העסק.‬
‫אל תבדוק שיניים של סוס במתנה‬ ‫ואז תחרבן לו בפה.‬
‫אני לא מוכן שמהוני ישלם במקומי, אלינור.‬
‫לא רק במקומך. הוא משלם על כל העסק.‬
‫בלי מחויבות, הוא אמר. ואני מאמינה לו.‬
‫למען האמת, לא יהיה רע אם היו מחויבויות.‬
‫כדאי לך לעבוד איתו.‬ ‫-אלוהים.‬
‫תשמע, זה יהיה יקר.‬
‫תצטרך להטיס את כל האנשים שלך, לשכן אותם,‬
‫כל המעצבים יתרמו דוגמניות,‬
‫אבל תצטרך בעצם‬ ‫להעביר את כל הפעילות שלך לוורסאי לשבועיים.‬
‫וכן, היית מתרושש, אבל עכשיו אין לך תירוץ.‬
‫אתה תבוא לוורסאי,‬
‫ותדהים את הצרפתים הסנובים הבני זונות האלה.‬
‫הם לא מכבדים אותך, ולא מכבדים אותי.‬
‫זה הולך להשתנות.‬
‫תסתכל עליי, יפיוף.‬
‫זה הדבר הנכון לעשות.‬
‫בשביל האמנות שלך, ובשביל העסק שלך.‬ ‫ואתה יודע את זה.‬
‫אתה לא צריך אפילו להודות לי.‬
‫אם כי אתה לגמרי צריך להודות לי.‬
‫כמה עיצובים?‬
‫עשרים וארבעה.‬
‫לעזאזל, אלינור!‬
‫עשרים וארבעה? מתי כל זה יקרה?‬
‫אני אודיע לך. אבל בינתיים, תזדרז.‬
‫שלום.‬
‫קוראים לי הלסטון.‬
‫אני יודע מי אתה.‬
‫החבר שלי משירות הליווי,‬ ‫שאתה מתקשר אליו כל לילה,‬
‫אמר לי, "לך לבחור הזה, הלסטון".‬
‫אמרתי בלב, "שמעתי עליו".‬
‫ואיך קוראים לך?‬
‫ויקטור הוגו.‬
‫כמו הסופר?‬
‫בדיוק כמו הסופר, כן.‬
‫גם אני סופר.‬
‫ספרים, שירים, איורים.‬
‫חלומות.‬
‫ההבדל היחיד ביני לבין מר עלובי החיים‬
‫הוא שאף אחד‬ ‫לא קרא לו אף פעם ויקטור ענק-או.‬
‫אני אגשים את החלומות שלך, מותק.‬
‫רוצה לעשות חיים?‬
‫זה לא ממש הקטע שלי.‬
‫אוי, היא על רמה. נכון?‬
‫סליחה, אבא'לה, לא הבאתי איתי קרם דה מנט.‬
‫לא, למעשה הכנתי עוף.‬
‫זין על העוף שלך.‬
‫שיקרתי לך?‬
‫לא.‬
‫לא שיקרת.‬
‫אפשר להתקשר אליך שוב?‬
‫אתה יכול לעשות מה שבא לך, בוס.‬
‫אמרתי שלושה שבועות.‬
‫את שולחת אותי לתחרות נגד דיור,‬ ‫ויש לי שלושה שבועות להתכונן?‬
‫שלושה שבועות? תגיד לה שהיא יצאה מדעתה.‬
‫יקירי, אני לא דואגת, אז אתה לא צריך לדאוג.‬
‫אז ככה זה עובד. תודה, מותק.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫חוזר לעבודה. נדפקנו.‬
‫תראו לי את הגב.‬
‫חרא של שמלות. תורידו אותן, גבירותיי.‬
‫אני לא מבין גם ככה‬ ‫מה אתה עושה עם המבנה המוזר הזה.‬
‫פתאום מה שאתה עושה לא מספיק טוב?‬
‫אז מה אנחנו אמורות לעשות איתן?‬
‫תשרפו אותן.‬
‫סליחה, התבלבלתי.‬
‫תשרפו אותן.‬
‫הוא לא היה צריך לפטר את שומאכר.‬
‫צדקתי בקשר לשמלה.‬ ‫-כן.‬
‫עכשיו הסתבכתי,‬ ‫כי כולם חושבים שהרגליים שלי נראות ככה.‬
‫זה נכון.‬ ‫-אוי…‬
‫תראי, הן בטלוויזיה, אני מסתכל עליהן.‬
‫לייזה, אהובתי.‬
‫אני צריך טובה.‬
‫יכול להיות שלא תתענייני.‬ ‫אני יודע שאת עסוקה מאוד.‬
‫אוי, מותק, פשוט תבקש.‬
‫את יודעת שיש לי את העניין הזה, התצוגה.‬
‫כן, התצוגה הקטנה בפריז.‬
‫את מרגישה לפעמים‬ ‫שכל מה שיש לך עלול להיעלם בין רגע?‬
‫אוי, מותק,‬
‫בכל יום.‬
‫תקשיבי, יכול להיות שהתצוגה הזאת‬ ‫היא הדבר הכי חשוב שעשיתי.‬
‫דיור, ג'יבנשי, כוכבים אמיתיים.‬
‫אני מרגיש שלא תזיק לי‬ ‫עוד קצת עוצמה בצד שלי, למען האמת.‬
‫רציתי לשאול אם תהיי מוכנה…‬ ‫-הלסטון.‬
‫אתה מבקש שאופיע בתצוגה שלך?‬
‫למה לא ביקשת קודם?‬ ‫הייתי יכולה לעבוד על משהו.‬
‫כן! ברור שאעשה את זה.‬ ‫-תעשי את זה?‬
‫כן!‬ ‫-אוי, לייזה…‬
‫אני אבקש מקיי שיעבוד על כוראוגרפיה.‬ ‫אנחנו נוסעים לפריז!‬
‫כן.‬
‫אז אני שם, אני הכוכבת, בסדר?‬ ‫אני סאלי בולס, בסדר?‬
‫אז אמרתי לבוב… בוב פוסי,‬
‫התלבושות האלה, אני לא יכולה לזוז בהן.‬
‫אז התקשרתי בסוד להלסטון.‬
‫הוא בא, ועיצב את המלתחה שלי מחדש.‬
‫סוף סוף יכולתי לזוז, בסדר?‬ ‫יכולתי לשחק את הדמות.‬
‫הלסטון לא קיבל קרדיט. לא היה לו אכפת.‬
‫סליחה.‬ ‫-הוא הציל את כל הסרט.‬
‫וואו, מדהים.‬
‫אשתי עושה חיים משוגעים.‬
‫תסתכלי.‬
‫אני חושב שמגיע לה.‬ ‫בכל זאת, אתה משלם על הנסיעה.‬
‫בשמחה. מחוות רצון טוב מצד נורטון סיימון.‬
‫כן.‬
‫ובובי מתה על פריז,‬
‫אבל היא ממש נרגשת לראות אותך בפעולה.‬
‫ביקשתי ממך שתזכיר לי לגבי הזיכיונות, זוכר?‬
‫כן, תזכיר לי לגבי הזיכיונות, דיוויד.‬
‫טוב,‬
‫כשפורד נכנס לעסקי המכוניות,‬
‫עתיד עולם הרכב‬ ‫היה יכול להיות שייך לכל אחד.‬
‫אבל הוא המציא את פס הייצור.‬
‫וכעבור עשרים שנה,‬
‫אף אחד לא אמר "תיכנס לעסקי הרכב".‬
‫אמרו "תיכנס לפורד".‬
‫זיכיונות יהיו פס הייצור שלך.‬
‫חשבת על ההצעה שלי?‬
‫כל יום.‬
‫כשתרצה לדבר על עסקים,‬ ‫יש לי פה את כל המסמכים.‬
‫אל תהיה קל להשגה, דיוויד. אני שוקל את זה.‬
‫אני חייב לעבור את השבוע הקרוב, אבל…‬
‫בסדר גמור, אבל אתה לא תיפטר ממני.‬ ‫אני כמו מחלת מין.‬
‫לחייך.‬
‫- פריז -‬
‫הלסטון!‬
‫הלסטון.‬
‫הלסטון!‬ ‫-ליזה!‬
‫- טיסות נכנסות -‬
‫בואו נצטלם קצת, אנשים.‬
‫יותר קרוב.‬ ‫-הלסטון, תסתכל הנה.‬
‫הלסטון, בבקשה, תסתכל הנה.‬
‫הלסטון!‬ ‫-הלסטון, תסתכל הנה.‬
‫מר בלאס.‬
‫- ביל בלאס, סטיבן בורוז -‬
‫גברת קליין.‬
‫- אוסקר דה לה רנטה -‬
‫- אן קליין -‬
‫טוב, זה רגע היסטורי, נכון?‬
‫למה שלא נצלם תמונה של כל המעצבים?‬
‫אוסקר, צעד קדימה.‬
‫טוב, התעוורתי, התעוורתי לגמרי. תודה לכולם.‬
‫- מלון -‬
‫זה מה שמדאיג אותי.‬
‫אני חושב שמחר יהיה יום גדול.‬
‫אוסקר, ביל, אן וסטיבן,‬
‫כולם מבוססים הרבה יותר ממך.‬
‫ולכולם יש הרבה יותר הון‬
‫כדי לחזור הביתה ולנצל כל הזדמנות‬ ‫שהאירוע הזה יציג בפניהם.‬
‫אני רוצה להתקשר לבן שו מחר בערב, מהאולם,‬
‫ולהגיד לו שנורטון סיימון רוצה להכניס‬
‫עשרת אלפים שמלות מדגם 704 לייצור,‬
‫ולהכין אותן למשלוח‬ ‫לכל חנות כלבו גדול במדינה.‬
‫אם נחכה חודשיים, אפילו חודש,‬ ‫היתרון הזה ייעלם.‬
‫זה הזמן.‬
‫בוא נלך על זה.‬
‫אני מצטער, דיוויד, אבל התצוגה…‬ ‫אני חייב לעבור את מחר.‬
‫אני אקח את זה איתי ואשן על זה,‬
‫ואני מבטיח שתהיה לי תשובה.‬
‫ודאי. קח את הזמן.‬
‫ערב טוב, דיוויד.‬ ‫-בסדר. תישן טוב.‬
‫איזה חור. מי ידע?‬
‫כולם, ידעו, ג'ו. בגלל זה יש ערב התרמה.‬
‫כדי לסדר הכול.‬ ‫-שאלה טיפשית.‬
‫הופעתי במקומות יותר גרועים.‬ ‫קדימה, גבירותיי, לעבודה.‬
‫אולי לא לגמרי חורבה.‬
‫מר הלסטון, בוא אחריי, בבקשה.‬
‫שלום. אני הלסטון. נעים מאוד.‬
‫- אן קליין -‬
‫סטיבן.‬
‫היי, סטיבן.‬
‫הלסטון!‬
‫- סטיבן בורוז -‬
‫היי, ג'ו. אלזה.‬
‫לאן אנחנו הולכים בדיוק?‬
‫מה הריח הזה?‬
‫זה חדר העבודה שלנו?‬
‫כן, נכון.‬
‫מגעיל.‬
‫אפשר להשתמש גם בחלל הזה?‬
‫נראה שלא.‬
‫הלסטון, תסביר לנו משהו.‬
‫לייזה תפתח את כל התצוגה האמריקאית, נכון?‬
‫לא, היא תפתח את החלק שלי בתצוגה.‬ ‫וכיוון שאני אחרון, היא תסגור לכולם.‬
‫אבל, הלסטון…‬
‫אתה רביעי.‬
‫אוסקר אחרון.‬
‫אוסקר, הייתה אי הבנה.‬ ‫אני אמור לסגור את התצוגה.‬
‫לא, יקירי. הסכמתי להשתתף רק בתנאי‬
‫שאתה לא תסגור את התצוגה.‬ ‫אז אתה לא סוגר את התצוגה.‬
‫תשמע, מה דעתך על זה? אתה תיקח‬ ‫את המקום שלי, אני רביעי, ואני אהיה אחרון.‬
‫למה שאעשה את זה?‬
‫תסתובבי.‬
‫טוב, נראה מה יש לאלינור להגיד.‬
‫לא, לא, לא. תקשיב לי.‬
‫קודם כול, אתה תחלוק את לייזה.‬ ‫היא תופיע בתחילת התצוגה, נקודה.‬
‫אלינור…‬
‫שתוק, לא סיימתי.‬
‫אתה לא תעלה אחרון.‬ ‫אוסקר יעלה אחרון. נקודה.‬
‫רק בגלל זה הוא הסכים.‬
‫את לא רצינית!‬
‫עוד לא סיימתי, הלסטון.‬
‫- ג'יבנשי -‬
‫אני צריכה עוד חמישה עיצובים.‬ ‫-יצאת מדעתך.‬
‫אמרתי לך 24. הבאת 19.‬
‫עוד חמישה.‬
‫טוב, אני לא מסכים.‬
‫הבאת אותי להוכיח לעולם‬ ‫שאני אמן האופנה הגדול מכולם,‬
‫ועכשיו את מחבלת בי.‬
‫מחבלת בך?‬
‫לייזה היא חברה שלי. אני הבאתי אותה.‬
‫ושמת אותי בחדר עבודה קטן ומחורבן.‬
‫הוא מסריח משתן חולדות.‬ ‫אני לא יכול לעבוד ככה!‬
‫כן, אתה נשמע כמו אמן אמיתי, הלסטון.‬
‫אתה חושב שזה מה שגוגן אמר?‬
‫"אני לא יכול לצייר בחדר הזה, הוא מלוכלך.‬
‫ואן גוך הוא חבר שלי.‬ ‫לסזאן אסור לדבר איתו."‬
‫האנלוגיה שלך פגומה.‬
‫הלסטון, תקשיב לי.‬
‫אתה אובססיבי לדברים הלא נכונים,‬ ‫ואתה צריך להתמקד.‬
‫האם אתה האמן הכי טוב פה? ועוד איך.‬ ‫אבל אף אחד לא יודע את זה.‬
‫הצרפתים בטוח לא יודעים.‬
‫איב סן לורן.‬ ‫אתה יודע מה הבן זונה הזה אומר עליך?‬
‫אז לך ותוכיח לו שהוא טועה.‬
‫תראה להם שאתה הכוכב הכי גדול בעולם.‬ ‫אני יודעת שאתה יכול.‬
‫דיוויד, מה אתה עושה פה?‬
‫באתי לבקר, בתור חבר,‬ ‫אתה יודע, כדי לראות איך הולך.‬
‫טוב, הכול מושלם. שיא ההתרגשות.‬
‫הצצתי ברשימת האורחים.‬ ‫יהיו פה כמה אנשים רציניים.‬
‫אני חייב ללכת. אני עסוק מאוד.‬
‫הלסטון, יש בעיה עם הרקע.‬
‫מה?‬
‫נתנו לי את המידות של הבמה במטרים,‬
‫ואני עיצבתי את הרקע לפי מידת רגל.‬
‫וגם, השמלה המזוינת שלי עוד לא הגיעה.‬
‫זהו זה.‬
‫הלסטון, חכה.‬
‫הלסטון.‬ ‫-הלסטון.‬
‫בחייך, הלסטון, צא מהמכונית.‬
‫לעזאזל.‬
‫לא, פרד. שטפתי את הכלים בכיור. הם נקיים.‬
‫תדבר בשקט. אתה מפחיד את הילדים!‬
‫יופי, הם צריכים לפחד, וגם את צריכה לפחד.‬
‫הלסטון, תפתח.‬
‫צא מהמכונית.‬
‫אתה מגוחך!‬
‫הלסטון, תפתח.‬ ‫-גבירותיי…‬
‫עכשיו תקשיב לי, חוצפן.‬
‫אתה יודע שאני מתה עליך,‬
‫אבל לא סחבתי את הציצים האלה אל מעבר לים‬
‫לחור העלוב הזה, רק כדי שתיכנס לעצבים.‬
‫לא, לייזה, את תקשיבי לי.‬
‫לא באתי עד לפה כדי להרגיש את ההרגשה הזאת.‬
‫כל החיים שלי ניסיתי להתרחק ממנה.‬
‫אני מרגיש כאילו שאני בן ארבע.‬
‫אני לא יכול ליצור כשאני מרגיש ככה.‬ ‫אני לא יכול להיות אני כשאני מרגיש ככה.‬
‫אוי, מותק.‬
‫זאת המשמעות של להיות אמן.‬
‫אני יודעת איך אתה מרגיש. תאמין לי.‬
‫ככה הרגשתי ב"קברט".‬
‫פחדתי. הייתי חשופה.‬
‫אמרתי לבוב בדמעות‬ ‫שאני לא אוהבת את התלבושות שלי.‬
‫תודה לאל, היה לי אותך.‬
‫ולך יש אותי.‬
‫ועכשיו יש לי אוסקר מזורגג.‬
‫אז תחטוף את ההתקף שלך,‬ ‫תיקח את מלחי ההרחה שלך,‬
‫תרים את הישבן שלך מספת ההתעלפויות,‬
‫ותחזיר לשם את התחת הקטן והמרהיב שלך.‬
‫אני אחכה לך.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫דיוויד.‬
‫יש לך פה עותק של החוזה?‬
‫למה? משהו לא בסדר?‬
‫אני צריך שתבטיח לי משהו.‬
‫אם אחתום עליו,‬ ‫אסור שאי פעם ארגיש שלא מעריכים אותי,‬
‫שלא משלמים לי, שלא שומרים עליי.‬ ‫שאני לא מוגן.‬
‫תבטיח לי, דיוויד, ועשינו עסק.‬
‫אני נותן לך את מילתי.‬
‫אני צריך את הטוקסידו שלי מהמלון.‬
‫ג'ו, תחשוב על רקע חדש. את, בואי איתי.‬
‫בואי נחפש בארגזים שלנו,‬ ‫ננסה למצוא משהו שאפשר להשתמש בו.‬
‫הלסטון!‬
‫אפשר ליצור משהו טוב תוך שעה?‬
‫לא.‬
‫אבל אני יכול ליצור משהו מעולה.‬
‫זהירות!‬
‫זהירות. תשימו לב.‬
‫תסתובבי.‬
‫בפעם האחרונה שהייתי בפריז,‬
‫אכלתי סרטנים עם שאנל במלון ריץ,‬
‫ועכשיו אני צובע עם מטאטא מזוין.‬
‫דקרתי אותך?‬
‫זה…‬
‫הלסטון, היא יפהפייה.‬
‫מה עם הציצים שלי?‬ ‫מה אני אמורה ללבוש למעלה?‬
‫אייץ', בוא לראות!‬
‫בבקשה.‬
‫לכו להתכונן, בנות. מצוין, ג'ו.‬
‫מצוין.‬
‫קדימה, הלסטון.‬
‫אלזה, אני חושב.‬
‫אני איראה כמו מטומטמת אם אלבש רק חצאית.‬
‫עכשיו זאת שמלה.‬
‫- הקרב על ורסאי -‬
‫זה הדבר הכי משעמם שראיתי אי פעם.‬
‫ואמא שלי הופיעה ב"איש למנשה" באסם.‬
‫ג'ו…‬
‫בראבו!‬
‫זה נגמר, תודה לאל.‬
‫להיפך. יש עוד ארבעה כאלה.‬
‫בוא נלך לראות את הבנות.‬
‫סליחה, אלינור.‬
‫אלוהים!‬
‫בזמן החצי הצרפתי של התצוגה‬
‫הייתי יכול כבר לבנות את מגדל אייפל.‬
‫קארן, מה קורה שם עכשיו?‬
‫כל הדוגמניות הצרפתיות לובשות אוזני חיות,‬
‫ויש ספינת חלל ענקית.‬
‫מה? ספינת חלל?‬
‫גבירותיי ורבותיי,‬ ‫קבלו בבקשה את גברת ג'וזפין בייקר!‬
‫ג'וזפין בייקר? אלוהים אדירים!‬
‫הם הביאו את ג'וזפין בייקר!‬
‫את מוכנה לתת הופעה?‬
‫בטח.‬
‫אבל אני צריכה להופיע אחרי ג'וזפין בייקר.‬ ‫-כולם ישנים ממילא.‬
‫אתה תהיה מעולה.‬
‫תודה, דיוויד.‬
‫אן קליין! בסדר, הנה זה בא. יהיה מעולה.‬
‫יהיה מעולה. נהדר.‬
‫סטיבן בורוז.‬
‫ביל בלאס.‬
‫נערות הלסטון.‬
‫תסתובבי, פאט. אלזה, את יפהפייה.‬
‫שם! מאחור!‬
‫כן.‬
‫עכשיו נהיה חופשיים לגמרי.‬
‫כן. אבל בתמורה, מכרת את השם שלך.‬
‫לא, לא את השם שלי, את הסימן המסחרי שלי.‬
‫הסימן המסחרי שלך הוא השם שלך.‬
‫תשמע, ג'ו, שבעה מיליון דולר במניות,‬ ‫ועוד הרבה דברים אחרים.‬
‫יש מימון להלסטון.‬
‫והלסטון עשיר.‬
‫מספיק עשיר כדי לקנות את כל הסחלבים בפריז.‬
‫רק תחשוב על כל הדברים שאוכל לעשות.‬
‫- מבוסס על הספר "סימפלי הלסטון"‬ ‫מאת סטיבן גיינס -‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬