EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Roy!
Jeg vil bare…
Det er ikke annet enn mas på deg!
-Ikke bli sint. -Jeg blir sint når du vekker meg!
-Jeg liker ikke… -Jeg gir blanke i om noen hører!
-Slutt! -Kom hit!
Jeg har laget noe til deg.
Tusenvis har samlet seg for å se innsettelsen av John Fitzgerald Kennedy.
Idet kortesjen kjører ned Pennsylvania Avenue,
håper alle på et glimt av Jackie Kennedy, ikledd en kjole designet av Oleg Cassini,
og en enkel, men elegant pilleeske-hatt av hattemaker Mr. Halston.
Sa de navnet ditt?
Unnskyld meg. God morgen.
Eleganse, om du vil. Jeg tror fruen blir veldig fornøyd.
-Hva i helvete foregår? -Hva som foregår?
Jacqueline Kennedy nevnte navnet ditt.
Klokken er ikke engang ti, og vi har alt solgt 50.
Du er ham, ikke sant?
Du er Mr. Halston.
Gud velsigne Jackie Kennedy.
Faen ta Jackie Kennedy.
Hvordan kan du si det etter alt hun har vært gjennom?
Hun skapte deg, Halston.
Og så drepte hun meg.
La hatten på hyllen for ikke å ødelegge den grusomme, gigantiske frisyren.
Har du et øyeblikk?
Beklager. Vi er skrekkelig opptatt, som du kan se.
Andre kvartalsrapport er klar. Den ser ikke bra ut.
Hattesalget sank 30 % forrige kvartal og 40 % kvartalet før.
-Så du sier at det går oppover. -Nei.
Du vet hva de sier. Tall.
-Hvem sier det? -Alle sammen. Hele tiden.
Problemet er at folk ikke bruker hatter lenger.
Som modist, Henry, er jeg klar over det faktumet.
Så hva har du tenkt å gjøre med det?
Prøver å få sola til å skinne sterkere,
men inntil jeg får i gang regnmaskinen min, er jeg rådvill.
Det blir kanskje en drink etterpå.
Fra herren ved enden.
Han sendte den tilbake.
Hva er det med en amaretto stone sour du ikke liker?
Er det steinen? Kvelningsfare. Jeg ber bartenderen fjerne den.
Nei, takk.
Vil du ha en annen drink?
Nei, takk. Jeg tar ikke imot drinker fra fremmede.
Fortell meg hva du heter, så er vi ikke fremmede.
Du først.
-Eric. -Og hva driver du med, Eric?
Jeg er falkoner.
Pisspreik.
Vi er helter, falken min og jeg. Vi holder rottebestanden nede.
Det er svært moteriktig.
Den lange lærhansken, den lille hetten hans. Det er kinky.
La meg spandere en drink.
Hva er det med meg som vekker interessen din?
-Hva mener du? -Hvorfor akkurat meg og ikke noen andre?
Jeg er ikke som de andre.
-Hadde ikke trodd at jeg var din type. -Og hva er min type?
En hvit fyr i Brooks Brothers-dress.
Eller kanskje du bare bryr deg om størrelsen.
Eller…
…kanskje jeg også alltid har vært en outsider.
Fått kritiske blikk fra hvite menn i Brooks Brothers-dresser
for hva jeg var og hvem jeg likte, eller hvem jeg var og hva jeg likte.
Til slutt ga jeg faen.
Ed.
Jeg heter Ed.
Hyggelig å møte deg, Eric.
Men det er ikke ditt egentlige navn.
Roy.
Men det er heller ikke navnet mitt. Jeg liker at folk kaller meg Halston.
Tuller du?
Hattedesigneren?
Har alltid lurt på hvordan man ender opp med å designe hatter.
Det er modellering.
Jeg har alltid gjort det. Jeg laget hatter for å oppmuntre moren min.
Å, kjære.
Du er altfor spesiell for dette stedet.
Jeg hadde en magisk barndom.
Men jeg forlot Indiana så fort jeg kunne. Først til Chicago og så hit.
Bygget meg selv opp fra ingenting.
Med to tomme hender.
Menn som oss…
…kommer hit fra et fjernt sted for å skape oss selv.
Skape noe ut av ingenting.
Jeg reiste ikke så langt. Jeg krysset elven fra New Jersey, men…
Den versjonen av meg virker så fjern.
Hva skal du gjøre nå?
-Kvinner bruker ikke hatter lenger. -Jeg har en plan.
Har du hørt om Ralph Lifshitz?
Hvem?
Nylig gikk Ralph Lifshitz til Bloomingdale's
med en slipskolleksjon som var én tomme bredere enn andre slips
og en merkelapp som sa "Polo".
De sa: "Hvis du lager dem én tomme smalere
og bytter ut merkelappen mot vår, vil vi selge dem.
Han sa nei,
og så gikk han derfra.
To uker senere ble han kontaktet av Bloomingdale's.
De sa: "Vi gjorde en feil.
Vi elsker slipsene dine. Vi er som besatt. Behold merkelappen og den ekstra tommen.
Vi vil også at du lager tilhørende skjorter."
Jeg har designet hatter for Bergdorf siden 1961.
Jeg satte det jævla stedet på kartet.
Jeg vil gjøre som Ralph Lifshitz, bare større.
-Jeg har ikke hørt navnet. -Fordi han byttet etternavn til Lauren.
Jeg har en visjon.
-Så en butikk i en butikk? -Ser du? Enkelt.
For å selge hva?
Halston.
Jeg vil være den første personen som også er et klesmerke.
Kvinner vil komme til meg for en fullkommen skreddersøm-opplevelse.
Hun blir kledd i Halston, fra topp til tå. Kjole, bh, truser, sko…
Jeg vet ikke helt.
Ingen vil ha europeiske kopier lenger.
Hva om Bergdorf Goodman huset den første amerikanske moteskaperen?
-Deg? -Nei.
Halston.
Som er meg.
Det er interessant.
Du kan begynne med å lage noen kjoler.
Hva skjedde så? Hvor mange solgte du?
Du vil ikke tro det.
Det var en katastrofe. Ingen salg. Total flopp.
Herregud! Så leit. Går det bra?
Jeg har det bra. Hva mener du? Jeg var genial. De er dumme.
Du trenger påfyll.
-Hva skal du gjøre? -Bare fortsette.
Showet fungerte ikke. Greit. Jeg vet hva jeg må gjøre.
Og hva er det?
Jeg er for stor for rommet.
Jeg må ut på egen hånd.
Faen, du er så imponerende.
Problemet er at du elsker "ja"-mennesker.
Og jeg har flere stavelser i ermet enn ja.
Test meg. Fortell meg noe jeg ikke vil like.
Ok. Kolleksjonen du laget til Bergdorf så ut som sement.
-Det er derfor ingen ville ha dem. -Ingen forsto dem.
Man vil ikke forstå en kjole. Man vil elske den.
Du vil være Balenciaga. Det finnes allerede.
Vi må finne signaturen din.
Hva vil få meg til å se en nydelig kvinne
i et fabelaktig antrekk og si: "Det er en Halston"?
Betyr det at du er med?
God aften.
Jeg må fortelle om et lite problem jeg har.
Navnet mitt.
Noen kan komme bort til meg og si: "Hei, Lisa. Hvordan går det?"
Og jeg svarer: "Jeg har det bra, takk, men navnet er Liza med 'Z'."
Eller noen kan si: "Lisa, for en fin hatt du har."
"Tusen takk, men jeg heter Liza. Og det er håret mitt."
-Fantastisk! -Vidunderlig!
Liza! Hils på Halston.
Jeg så deg der ute.
Alle andre går berserk, og du sitter der som i et barokkportrett.
Jeg ble ærlig talt litt distrahert av Buster Brown-kostymet.
Du trenger en ny stil.
-Jeg elsker ham allerede. -Jeg visste det.
Kolleksjonen var en katastrofe, og jeg visste det.
Så jeg bestemte meg for å kaste alt. Jeg forlot Bergdorf og ødela livet mitt.
Nei. Du kan ikke se det sånn.
Du kastet ingenting. Du ga deg selv en enorm gave.
Du etterlot alt du kjenner, som betyr at du er åpen for inspirasjon.
Og inspirasjonen vil finne deg.
Vet du hva?
Pilleeske-hatten som Jackie brukte, er din Judy Garland.
Vi lever begge i skyggen av noe, og vi prøver å oppnå det samme.
Vi går våre egne veier. Vi sier: "Jeg vil bli tatt på alvor på egen hånd."
Jeg…
Jeg vil ikke bare være Judy Garlands datter.
Du vil ikke bare være Jackies hattemaker.
Hvorfor kler du deg som et barn?
Nemlig. Hvorfor gjør jeg det?
Det er søtt, men jeg tviler på at det er deg.
Du er en kvinne. Du burde kle deg som en.
Jeg antar at du er mannen som kan hjelpe.
Ja, det tror jeg.
Av med undertøyet.
Er du usømmelig, nå?
Neppe.
Hold denne. Det er halsstykket.
Til slutt…
Klar?
Sånn.
Det er en Halston.
Herregud!
Du er et geni.
Du store.
Nydelig.
Dette stedet blir ditt blanke lerret. I tredje etasje er syrommet.
Toppmoderne som Balenciaga i Paris.
Her har vi forværelset. Og dette blir salongen, hvor alt foregår.
Jeg vil skape en ny type opplevelse.
Kvinner skal komme hit og føle at de trer inn i en annen verden.
Hva slags design ser du for deg?
Du vet, Halston, rikt, tekstur, kult.
Shangri-La på Upper East Side.
Ok. Hvor lenge har vi kjent hverandre?
Du er som familie.
Men det du beskriver koster penger, noe jeg vet at du ikke har.
Det er ikke sant.
Du er den eneste som kan gjøre dette. Det du gjorde med Opera Club på Met…
Det kostet flesk.
Bare du klarer det. Du gjorde Key West moteriktig, Angelo.
-Du har ikke råd til meg. -Kan du ikke gjøre det til kostpris?
Ørene dine fungerer ikke.
Jeg gir deg muligheten til å la kremen av New York
komme inn disse dørene og bryte ut: "Fantastisk. Hvem har designet stedet?"
Det er verdt mer enn det Opera Club betalte deg.
-Mener du det? -Har jeg løyet til deg?
-Greit. -Min helt!
-Kutt ut. -Så hva tenker du?
Noen er i godt humør.
Drømmen har alltid vært å ha et showroom med syrom i en annen etasje.
Jeg fant det og leide det.
-Hvor? -68th og Madison.
Bare vent til du ser det. Det ser ikke ut enda.
Og jeg har funnet teamet mitt. Herlige utskudd, alle sammen.
Joe Eula blir illustratøren min. Han er fantastisk.
Han har tegnet kolleksjoner for Vogue, Givenchy og Coco Chanel.
Eleganse er vanskelig å fange. Den er flyktig, men han klarer det.
-Hvorfor trenger du illustratør? -Jeg vil se kolleksjonen foran meg.
"Bli kvitt det. Dypere utringning."
Det er et veldig intimt forhold mellom en designer og hans illustratør.
Joe blir min andre hjerne, men ikke avbryt tankerekken min.
-Beklager. -Elsa Peretti.
Hun blir modellen min. Italiensk. Rik familie, men det har hun lagt bak seg.
Nydelig. Du kan ikke ta øynene av henne.
Noen bærer bare klærne. Elsa gjør dem til sine egne.
-Er ikke Liza musen din? -Man kan ikke ha for mange.
Ikke bli sjalu.
Så har vi Schumacher.
Jobber på Paraphernalia. Han vil tilføre den unge snerten.
-Unnskyld, er dette ditt verk? -Ja. Jeg designet kjolene.
Teamet er på plass. Nå trenger jeg bare pengene.
Trodde det var det første man ordnet.
-Jeg trenger bare én liten million dollar. -Én million?
Jeg oppsøkte de rike mennene til gamle klienter hos Bergdorf.
Arthur Vanderbilt, Charles Engelhard, Baron de Rothschild.
Hvordan gikk det?
De sa ikke nei.
Jeg er ikke bekymret.
I morgen skal jeg møte Estelle Marsh. Kona til en oljebaron i Texas.
Ikke se sånn på meg. Jeg kommer til å hale det i land.
Mrs. Marsh, når var siste gang noen virkelig spurte deg:
"Hva trenger du?"
Da fruene satt i stolen min hos Bergdorf,
sa jeg: "Fortell meg om dine plager. Hva trenger du?"
Et så lite spørsmål ble omtrent alltid møtt med…
Først litt sorg.
Fordi så få mennesker i livene deres, spesielt mennene, tenker på å spørre dem.
Som eks-mannen min pleide å si: "Hva faen vil du?"
Mrs. Marsh.
Har du noen gang besøkt Balenciaga i Paris for skreddersøm?
Kom.
Balenciaga elsker å få kvinner til å føle seg redde.
Opp trappen til atelieret blir du møtt av en streng sekretær
som får deg til å føle deg ubetydelig og stygg.
Det vil ikke skje her.
Dette blir forværelset, hvor du senker skuldrene,
slapper av, forteller oss hva du trenger, blir påminnet hva du er i stand til.
Det vil bli servert te, champagne…
Kanskje våre yngre ansatte kan skaffe deg marihuana.
Kom. Her.
Dette blir salongen.
Jentene mine vil vise den nyeste kolleksjonen.
Så velger du ut fra de designene, og jeg konstruerer dine valg til dine mål.
Mrs. Marsh, fordi kvinner som Catherine Deneuve, Jackie Kennedy
og deg selv bestiller klærne sine her,
vil Halston bli plukket opp av alle anerkjente varehus i USA innen fem år.
Jeg skal forandre amerikansk mote. Og det blir takket være deg.
Du kan kunsten å overtale.
Hvor mye trenger du?
Én million dollar.
Jeg gir deg 100 000.
Og du skal ansette sønnen min, Michael. Han er hendig.
Han kan gjøre alt mulig. Han kan til og med stå modell.
Avtale.
Takk. Kom. La oss drikke te.
HALSTON VÅR/SOMMERÅPNING
2. DESEMBER 1968 KL. 11.30
-Den er helt jævlig. Hvem har laget den? -Det var meg.
Ikke ta dette ille opp, men det er den verste jævla kjolen jeg har sett.
Passende til et skoleball på Mars.
-Kom igjen, Halston. -Rolig, nå.
Nei. Vi har et show om to uker. Designene er elendige.
Hvis hun hadde et stort, fint smykke…
Vi selger ikke smykker! Vi selger kjoler til kvinner på jorden.
-Ta den av. -Kanskje i riktig farge?
Du er stille.
Designene fungerer ikke. Det må du kunne se.
-Beklager. -Ikke beklag, vær bedre.
Kutt ut! Du er sint på deg selv og lar det gå utover ham.
Jeg kan ikke gjøre dette alene!
Jeg ansatte dere ikke for å gjøre alt selv.
-Det er det som skjer! -Skal vi ta pause?
Vi har ikke tid.
Jeg vil ikke ha navnet mitt på noen av disse designene.
Så jævlig flaut.
Den semskede frakken?
Et øyeblikk.
Hva hendte?
-Dette er litt dumt. Det regnet i dag. -Hvem brukte den i regnet?
Det er en trenchcoat.
Det var meg.
Semsket skinn tåler visst ikke vann. Og som du ser, fungerer det ikke.
Snittet er fantastisk. Se på den.
Det er feil materiale, men det er riktig idé.
Nei, semsket skinn tåler ikke vann.
Men det er den rette ideen.
Ingen andre gjør det. Jeg ville ha…
…den følelsen.
Alle vet at semsket skinn ikke tåler vann.
Ja, beklager.
-Du er en juniorpartner, ikke sant? -Ja.
Synes du at du fortjener den tittelen nå?
Det er et enkelt spørsmål. Fortjener du tittelen juniorpartner akkurat nå?
Nei.
Faen.
Halston.
Herregud. Beklager. Jeg trodde jeg hadde låst.
Hva driver du med?
-Jeg prøver bare å samle tankene. -Nei, hva bruker du?
-Er det heroin? -Nei, bare speed.
-Hvor ofte gjør du det? -Ikke… Jeg vet ikke, hver…
-Hver dag? -Nei, ikke alltid.
Skyter du speed hver dag?
Ja, jeg gjør det.
Med alt arbeidet vi gjør…
Så du begynte etter du startet her?
Nei.
Det er bare noe jeg gjør.
Det holder meg fokusert. Det er sånn jeg kommer inn i tralten.
Må jeg gjøre noe? Sende deg et sted?
Bør jeg være bekymret?
Nei.
Jeg vet ikke helt.
Jeg hører nok ikke hjemme her.
Jeg tenker at vi alle er som små skip ute på det store havet.
Vi har alle vært gjennom mye.
Forlatt familiene våre, blitt avvist på en eller annen måte.
En gjeng skeive og friker og jenter som ikke har blitt voksne.
Du hører hjemme her.
Du er veldig talentfull, men det er for mye som står på spill.
Det forstår du.
Om du vil jobbe for meg, må du bli nykter.
Det gjør jeg. Jeg mener, det skal jeg.
Det er bare…
Når du kjefter på meg om designene…
Hvis du slutter å skyte speed, skal jeg slutte å kjefte på deg.
Ok.
-Ok? -Ok.
Halston.
Jeg har noe annet å vise deg. Jeg trodde du ville bli sint.
Men det kan være bra.
-Hvordan har du laget det? -På kjøkkenet mitt.
-Kokte farger på komfyren. -Jeg elsker det.
Ingen gjør dette. Så moderne, sensuelt.
Hjelp meg å finne midten.
Ok. Legg det ned.
En saks, noen.
Takk, Joe.
Elsa, kom.
Så…
Fjern det.
Dette er noe.
Joel, fest kantene sammen i en diagonal linje hele veien ned.
Hva med lengden, Joe?
Jeg tenker lengre.
Kanskje heve falden.
Ja, la meg se.
Sånn.
Så vakker.
Det er noe som er feil.
Det er håret.
Et voilà.
Ja.
Så. Gå!
Takk.
Jeg tror de elsket det.
Faen.
-De er ikke dårlige. -De er ikke gode.
Jo, denne er det. Hør her. "Uanstrengt og elegant.
Halston er en spennende ny stemme innen damemote."
Vel…
"Stilen ser ut som den er tilfeldig eller konstruert."
Hva da, Bernadine Morris? Tilfeldig eller konstruert?
Her står det: "'Du er enten ung eller gammel', sier Halston."
Det er verken bra eller dårlig. Det er et sitat. Han får aldri snakke.
Kolleksjonen er en suksess når den selger. Hvor mange ordrer har vi?
-Ikke mange. -Stemmer, null. Det er ikke mange.
-Videre til neste kolleksjon. -Det blir ingen ny kolleksjon.
Dette var alt. Vi har 200 000 dollar i gjeld.
Vi har ikke betalt husleien. Om to uker tar de strømmen.
Kanskje du kunne bruke mindre på orkideer.
Det er ikke poenget, og orkideer er en del av prosessen min.
Man kan ikke budsjettere inspirasjon.
Jeg tar den.
Hallo, Halston Limited.
Hvorfor stikker han alltid når jeg hever stemmen?
-Er jeg virkelig så hard? -Skal jeg svare på det?
-Halston. -Hvem er det? Har de penger?
Hallo.
Hei.
-Du glemte å trekke ned. -Det er fordi…
Beklager.
Kom hit.
Vi hadde en avtale.
Jeg er under for mye press til å ha en narkis på teamet.
-Det er nok stress. -Jeg vet det. Hvordan takler du det?
Fordi det kreves bare én person,
én sosietetskvinne for å endre alt.
Hvis jeg kan få klærne mine på den rette personen,
kan jeg få dem på alle kvinner i USA.
Det kreves bare ett ja
fra den mest sofistikerte sosietetskvinnen i New York,
og jeg snakket nettopp med henne.
Babe Paley ringte, og hun vil se kolleksjonen vår.
Babe Paley? Seriøst?
Ja. Så nå får du faen meg ta deg sammen.
Nei, jeg sa ikke det.
Nei, det er bare maten jeg bestilte.
Jeg elsker Liza. Det vet du.
Men jeg tror ikke jeg holder ut enda en Liza with a "Z".
Jeg vet det. Greit, kjære, vi snakkes. Ha det.
Kan jeg spørre om noe?
Hva skjer?
-Hva mener du? -I det siste har jeg ikke sett deg smile.
Du kler deg annerledes. Du snakker annerledes, for Guds skyld.
-Jeg kan være mer for deg. -Fungerer ikke dette?
Jo, det er bare at…
Vi møtes to, tre kvelder i uka, og jeg føler ikke at jeg kjenner deg.
Jeg vil bare kjenne deg.
Jeg synes du kjenner meg godt.
"Jeg synes du kjenner meg godt." Hva er det med stemmen?
-Hvilken stemme? -Den der.
Du er fra Indiana. Du imiterer noen.
Det gjør jeg ikke.
Det tar jeg personlig. Jeg har alltid vært slik.
Hvis noen har forandret seg, er det deg.
-Jeg? -Ja, jeg gjør deg usikker.
Ambisjonene mine.
Det pleide ikke å være slik. Du leter etter ting å hakke på.
Stemmen min? Altså…
Greit. Jeg vil ikke krangle.
Ikke jeg heller.
Jeg går og legger meg.
Ok.
Jeg vil sove alene.
Flott.
Nydelig, faktisk.
Men de er ikke hverdagsklær.
Er du interessert i hverdagsklær?
La meg vise deg noe jeg har jobbet med.
Elsa.
Jeg kaller det Ultrasuede.
Jeg elsker å jobbe med semsket skinn, men det tåler ikke regn.
Så det slo meg at jeg må lage mitt eget. Dette er et nytt syntetisk materiale.
Du kan vaske den. Du kan pynte den opp.
Kan brukes til lunsj og når du følger barna til skolen.
Den er sexy. Den er komfortabel.
Den er frihet.
Jeg tar én i hver farge.
BASERT PÅ BOKEN SIMPLY HALSTON AV STEVEN GAINES
Tekst: Silvia Alstad