[muž anglicky] Proč?
Respektovaný dramatik, podle všeho dobře zaopatřený,
s možností úspěšné kariéry na Západě.
[muž] Proč to děláte?
[anglicky] Víte,
já když udělám něco špatného,
nebo neudělám něco správného,
tak cítím takovou ulepenost,
po celém těle.
A ten pocit je tak ošklivý,
že se ho bojím víc než čehokoli jiného.
Takže já dělám tyhle věci,
jak vy říkáte „statečné věci”…
Já je dělám…
ze zbabělosti.
Ze zbabělosti?
Já se bojím té ulepenosti.
[muž] Dobře.
Děkuji.
[muž] Velmi dobré.
Máte ještě nějaký film?
[jemná hudba…]
[píseň Marty Kubišové „Tak dej se k nám a projdem svět“…]
♪ Vidíš, jak lidé marně bloudí ♪
♪ nad propastí velkých snů. ♪
♪ Prosí věčnost, slepě loudí. ♪
♪ A zbývá jim už jen pár dnů. ♪
♪ Tak dej se k nám ♪
♪ a projdem svět. ♪
♪ Najdem těch pár moudrých vět. ♪
♪ Kde budem spát, to pánbů ví, ♪
♪ v pelíškách koček toulavých. ♪
[jásot, potlesk…]
[Havel] No tak. Prosím!
- Co? - Přestaň!
Nebo co?
[z hlediště stále potlesk…]
[herečka slovensky] Nechte mě, prosím.
[stále potlesk…]
No a ještě autor!
Chcete přece vědět, kdo je za to všechno zodpovědnej, ne?
[bouřlivý potlesk…]
Děkuji, ale je to jen hra.
Já bych raději pozval sem nahoru muže,
který je odpovědný za to, že vůbec můžeme svobodně hrát.
Pane Dubčeku, pojďte prosím.
[Havel] Tak ať to není jenom moje přání, pojďme demokraticky hlasovat.
Alespoň si tu novinku vyzkoušíme, že?
Takže kdo je pro Dubčeka?
[Havel] Tak je to jasné.
Ale pro pořádek, kdo je pro mě?
[smích]
Takže na přání skoro všech, jeviště je vaše.
[bouřlivý potlesk…]
[Kohout] Co blázníte? Má přijít i na moji premiéru.
Teď se bude do divadla bát.
[Dubček slovensky] Velmi mě těší váš zájem o politiku.
My komunisti konečně musíme vládnout s vámi, ne vám.
[Dubček] Každý z nás se chce mít dobře. To je lidské.
Ale abychom se měli dobře všichni…
Vy asi nemáte strach z výšek, že?
- Jo, to jsi ty. - A koho hledáš?
Někoho, kdo jim dá květiny.
Jim? Leda tak na hrob.
[bouřlivý potlesk…]
[skandování] Dubček! Dubček!
Támhle ty dvě už jsou rozdělaný.
- Ne že to zase zvoráš. - Jo.
[Landovský] Až půjde Olga počítat lístky, mizíme.
[Landovský] Blondýnka je sestřička zdravotní, brunetka kadeřnice.
[Landovský] Pro mě asi ta kadeřnice, ne?
A pro tebe to zdraví, kdyby se ti náhodou kousla hercna.
Díky.
Počkej, ty vole. Nebuď tak hr. Ještě ne!
Počkejte, prosím!
- Promiňte. - [Dubček] Já se omlouvám.
[Dubček] Nechtěl jsem předbíhat lidi ve frontě.
Na vzduchu je to stejně lepší.
[Havel] Já jen že si moc vážím vaší práce.
Zrušení cenzury.
Taková úleva.
[bouchnutí dveří od auta]
[otevírání dveří u auta]
Můžete mi říct, proč jste mě vytáhnul na to jeviště?
[Havel] Chtěl jsem, abyste věděl, že kromě vaší velké zodpovědnosti
máte i naši velkou podporu.
To je sice pěkné, ale já pospíchám domů.
[Dubček] Vy máte rodinu?
Teda ano, manželku.
No tak jí to dejte. A nemusíte říkat, že je to ode mě.
Soudruhu generální tajemníku!
[Landovský] Státní bezpečnost! Konec srandiček. No pojď!
[Landovský] Děvčátka! Vy jste pily.
[rocková hudba…]
- Čest! - Dobrý.
[ticho]
- Jak se vám líbilo představení? - Hm.
Nemáš nějaký šprcky?
Co je vám?
[Landovský] Jo takhle. No tak na něj buď hodná.
Usměj se na něj a my se o tebe postaráme.
Uděláme z tebe herečku. Projdi se mi trochu.
No krásný. Máš to v sobě. Napiš jí tam něco.
Olgo?
Potřeboval bych, aby sis tohle přečetla.
[smích Olgy]
Taky bych ti měl něco říct.
Ty nejlíp víš, že v určitých,
abych tak řekl soukromých záležitostech
nejsem tak úplně morálně pevný.
A nemohl bys mi to jednou prostě neříct?
Když já ti nechci lhát.
[klapání psacího stroje]
[klapání psacího stroje…]
[zvenku hluk letadel…]
[rádio] Dnes v noci překročila vojska socialistických států
Varšavské smlouvy pod sovětským velením hranice naší republiky.
Cílem této okupace je zabránit demokratizačním procesům
vlády soudruha Dubčeka, který nás vyzývá,
abychom zachovali klid a nekladli okupantům odpor,
dokud se nevrátí z jednání se sovětskými představiteli v Moskvě.
[voják rusky] Krásné auto! Podívám se.
Podrž to.
No jo, německá kvalita.
[voják rusky] Ne, tohle ne.
To tam budeš stát jako čestná stráž?
[voják rusky] Aha, hudba! Hudba je vždycky dobrá.
[autorádio] ♪ Běž domů, Ivane, tady tě holky nemilujou. ♪
Tak tohle bys v životě nevymyslel.
Kluci, musíme to všichni podepsat.
Jinak je to konec absurdního divadla.
Ne. Tohle je začátek absurdního divadla. Nazdar!
[bouchnutí dveří]
„Souhlasím se vstupem vojsk Varšavské smlouvy?“
[Havel] Tady je to přepsané poslední dějství.
Přibyla tam nová postava.
O nic nejde.
Je to jen blbý podpis.
Právě že jde o pěkně blbej podpis.
Vy mě v tom necháte samotnýho?
[Dubček, TV] Drazí moji soudruzi a soudružky,
právě jsem se vrátil z Moskvy,
kde jsem podepsal dohodu
zaručující klid v naší zemi.
V rámci těchto dohod však budeme muset,
budeme však muset omezit některé naše nové demokratizační výdobytky,
jako například svobodu projevu,
abychom mohli pokračovat v naší cestě k socialismu
a blahobytu pracujícího lidu.
- Ahoj, chlapi! - Ahoj!
Moment! Moment!
Moment. Tohle tady přece nemůže parkovat.
- A proč ne? - Se podívej, s čím jezdí šéf.
- A kam to mám teda dát? - Někam jinam.
[nesrozumitelné hlášení]
Prosím vás, proč pro ně makáte?
Pro ně?
Já si chci po práci taky zajít do hospody na jedno točený.
No a k tomu jednak musím vykonat nějakou tu práci, že?
[Havel] No a druhak nakoulet ty sudy sem.
Jinak se nedostanou do stáčírny, nebude do čeho plnit pivo
a závozníci pak nebudou mít co odvézt do té hospody.
- [muž] Naval to zpátky, vole! - [muž 2] Promiň.
Nemohli byste mi taky říkat „vole“?
[smích]
[muž] Tak co je to tady za zábavu? Padejte něco dělat, všichni.
Inteligent! Ty tady zůstaň.
- Tak ty nám tady pracuješ? - No, snažím se.
[Landovský] My jsme tě přijali do kolektivu.
To bych se posral.
My jsme tě přijali do rodiny a ty nám tady pracuješ. Sedni si!
Ano, snažím se.
I když moje žena si myslí, že na fyzickou práci nejsem stavěný.
[Landovský] Tak to ses kurva překonal.
A mně přilítla na stůl stížnost přímo z okresu.
- Na mě? - Hovno na tebe. Na mě!
[smích]
[Land.] Že jsem nedokázal plnit normu s dělnickou třídou
a teď mi ji tady překračuje buržoazní nemakačenko.
- To se omlouvám, já jsem nechtěl. - Nechtěl, ale dělal.
Máš padáka.
[hřmění]
To jsi nechtěl taky, co? Nebo chtěl? Mně to je buřt.
Vždycky do prdele přemejšlej, než začneš něco dělat.
Protože s tímhle tvým přístupem
a mým posudkem už nenajdeš práci nikde.
A já ti to garantuju. Tak mi zopakuj, co máš dělat!
- [Havel] Přemejšlet? - Hovno! Máš dělat hovno.
To byl můj měsíční dělnický příjem.
[žena] A co tvoje za příjmy ze Západu?
Tak pozor! Krocan, nadívaný kachnou,
nadívanou holoubátkem, nadívaným kaviárem.
Dobrou chuť!
[Havel] Není to přichycený?
[změť nesrozumitelných hovorů…]
Hledáte někoho?
- Děkuju. - Pardon. Moc děkuju, že jste přišel.
Já děkuju.
Jak se vám líbilo představení?
Můj manžel je váš velký fanoušek.
- Moje žena je můj největší kritik. - Tak to by mohli dát dohromady.
Půjdeme už spát?
Nevím.
O tomhle jsme snad už mluvili, ne?
Skvělé představení. Škoda, že nemám takhle velkou zahradu.
[nesrozumitelné hovory společnosti…]
[píseň Vladimíra Mišíka „Syn Daidalův“]
♪ Divoký anděl ranních snů. ♪
♪ Létal a sníval. ♪
♪ Žárlil, když slýchal, ♪
♪ výš, ♪
♪ výš. ♪
Pojď mi pomoct!
[hudba z kazeťáku…]
[otevírání kazeťáku]
- Od koho to máš? - Od kamarádů.
- [Havel] Ty máš kamarády? - [Olga] Už jsem tě s nima seznamovala.
To jsou ti, co mají dneska tu svatbu, ne?
[Olga] Hm.
Tak ještě není tak pozdě, ne?
Smím prosit?
[divoká hudba…]
[jásot, potlesk…]
Ticho, vole! Díky za kapelu.
Tohle je pro moji novomanželku.
[recituje] Když nemáš nic a kloužeš bahnem…
[nespokojenost…]
[Magor] Co se děje, kurva?
[nespokojenost, hvízdání…]
Pojď se mnou, pojď!
[Magor] Co, neposral ses do těch fajnovejch kalhotek
mezi feťákama a příživníkama?
[Havel] Ne. Já jsem stejnej vyvrhel jako vy.
[Magor] Ale hovno. Ty seš chráněný zvíře. Tobě se líbí ta zlatá klícka,
ve který si tě soudruzi drží, až neprotestuješ.
Ale já nechci protestovat. Já chci dělat divadlo.
- [Magor] Jo? A jak ti to jde? - Zatím nic moc.
Nesviť mi do ksichtu, sviť mi na ruce. Nejsme na fízlárně.
Já bych chtěl taky něco nahrát. Jako vy. Takovou jednoaktovku.
Možná že by si to pak mohli lidi mezi sebou na kazetách…
Ale jo. Techniku máme.
[Havel] Tak jo. Jak se vám můžu revanšovat?
Co umíš?
Si dělám prdel, vole.
[Magor] Tak jdeme.
Tak dík… vole.
[hluk v sále…]
[Magor] Vy svině! Tohle je soukromá oslava. Nech ji bejt!
Vždyť nic neudělali.
Vy se raději vraťte do výčepu.
Nemůžete je přece takhle bezdůvodně…
Nebo chceš taky dostat?
Olgo!
Olga!
[hluk ze sálu…]
[tichá temná hudba…]
Na co ještě čekáš?
[soudkyně] Vy jste ty dveře nechali otevřené úmyslně.
[Magor] Ty dveře nebyly otevřené. Pouze šel-li někdo pro pivo.
[soudkyně] Máme tady výpovědi
soudruhů příslušníků Veřejné bezpečnosti, že dveře byly otevřené.
[Magor] Soudruzi příslušníci si dveře otevřeli, aby se dostali dovnitř.
Co si to tam píšete? Máte snad povolení dělat si poznámky?
[Magor] Soudruzi příslušníci svým zásahem narušili soukromou oslavu.
[soudkyně] Těmi otevřenými dveřmi jste z ní udělali veřejné vystoupení.
A na to jste povolení neměli.
A dobře víte, že byste ho nedostali, s těmi vašimi texty.
[Magor] V těch našich padesáti písničkách
je sprosté slovo nanejvýš tak čtyřikrát, a to maximálně nějaké to hovno.
- [smích] - A dost! Dost té šaškárny!
Řekněte mi, jaký je vůbec váš poměr k našemu socialistickému zřízení?
[Magor] Žádný. Stejně jako váš k naší hudbě.
[soudkyně] Prosím?
[Magor] My prostě chceme jenom hrát tu naši muziku,
protože ta oficiální je cenzurovaná, tudíž kýčovitá a tupá.
[soudkyně] Zapište do protokolu: „Obžalovaný se přiznává
k nepřátelskému postoji vůči socialistickému zřízení.“
[Magor] Já chci také něco zapsat do protokolu.
[soudkyně] No prosím.
[Magor] Bude-li odsouzen kdokoliv z nás a nebudu to já,
tak žádám, abych byl odsouzený také.
[jemná temná hudba…]
- Promiňte. - Prosím.
Dáte si?
[jemná temná hudba…]
[pláč…]
- Zdravím. - Zdravím.
Ne, díky. Já mám.
[Juliána] Nebude to dobrý. Vždyť jsem v šestým měsíci.
[jemná temná hudba…]
- Dobrý den. - Dobrý den.
Kouříte?
[muž] Já už jsem s tím sice už přestal, ale pro jednou…
- Prosím. - Mně to nedělá dobře na žaludek.
[jemná temná hudba…]
[muž] Soudy jsou naprosto zásadní.
[muž 2] Soudy jsou bez šance. To nepustí.
- [muž] A do hajzlu s cenzurou. - [Havel] Zrušení schvalovacích komisí.
- [muž] Včetně tisku. To zdůrazni. - [muž 2] Ať můžeme publikovat.
Obnovení svobody slova a tisku.
[muž] Tohle je zbytečná práce. V naší ústavě už tohle všechno máme.
Svobodu projevu, shromažďování, vyznání, všechno.
Ale všichni přece víme, že je to tam jenom naoko,
aby strana vypadala dobře na Západě.
[muž] Vždyť to je úplnej výsměch. Tady na to serou.
Tak pojďme požadovat, aby to brali vážně.
Aby prostě dodržovali svoje vlastní zákony.
[muž] Dále požadujeme zákaz svévolného zasahování státní moci
do soukromého života a rodiny.
[jemná hudba…]
Tady.
Skleničky jsou vedle.
[jemná hudba…]
Něco se ti na tom nelíbí?
O mě přece nejde.
Ale já mám zodpovědnost za divadlo, za herce,
za lidi, co živěj svoje rodiny. A taky musím myslet na naše dítě.
Aha. Já jsem nevěděl, že vy čekáte…
Ještě ne, ale pracujeme na tom.
Co jinýho se taky dá dělat v tomhle zasraným státě.
[Patočka] To, co nazýváme svědomím, je na nás naprosto nezávislé.
Není to naše konstrukce.
Ale přesto je neoddělitelnou součástí nás všech.
Na svědomí je nejzajímavější, že ho nosíme stále s sebou.
Nemůžeme se ho zbavit, ať se nám to líbí, nebo ne.
[Patočka] No, tak to je pro dnešek všechno.
[studenti] Děkujeme.
[studenti] Na shledanou.
- [Patočka] Na shledanou. - Na shledanou, děkuju.
Proč jsi mi neřekla, že sem chodíš?
[Olga] Proč ty jsi nepřijel na chalupu včera?
Já vlastně nechci, abys mi to říkal, viď?
[Havel] Kabelka.
Nevím, s čím přicházíte, ale přicházíte vhod.
[Havel] Reakce jejich asi nějaká bude.
[Havel] Pro mluvčí to může znamenat možná i nějaké nepříjemnosti.
Dál od sklepa mi to už složit nemůžou.
[Havel] Zatím vám to aspoň vozej.
Proč zrovna já?
[Havel] Je to příležitost konečně něco udělat.
Ale nechci vás do toho nutit.
Zavřu vám to okno.
[Patočka] Počkejte!
[jemná hudba…]
- To jsi psal sám? - S kamarády.
[zasmání] Ty máš kamarády?
- Ahoj. - Ahoj.
- Prosím. - Děkuju.
- [Anna] Ahoj. - [Olga] Ahoj.
Tak k čertovi musíš mít i anděla.
To je hezký, že jsi přinesl dárek i dospělým.
[muž] Kde to mám podepsat?
- Mami, my jsme tě poznaly. - Pšt! Vám taky nic neujde.
V rodinách s dětma to může podepsat jen jeden. Kdyby něco.
- Zbláznila ses? Mysli na děti. - Právě že kvůli dětem.
[Kohout] Děti potřebují matku, ne mučednici.
[bouchnutí dveří]
[nesrozumitelné hovory…]
[Havel] Počkej.
Potřebujeme dostat Chartu na západ.
Tobě vízum na krátký výlet dají, když tady necháš děti a manžela.
Ale nepovezeš žádné papíry. Naučíš se celý text zpaměti.
Protože…
[jemná hudba…]
Protože…
[jemná hudba…]
[Landovský] Nechápu, že mu to vezem. Zrovna jemu.
Jestli do toho půjde, tak je bude obrovská věc.
Je to ikona. Lidi ho pořád milujou.
Hele, proč jste to ještě nedali podepsat mně?
- Já jsem taky ikona. - Když ty jsi taková konfliktní povaha.
- Charta je hlavně o dialogu. - To si děláš prdel!
To jste se úplně posrali.
[holčička] Dobrý den. Mohl byste se mi podepsat?
- Ahoj. - Jistě. Pro koho to bude?
[holčička] Pro tatínka.
[holčička] Má moc rád vaše filmy a ptá se, kdy zase budete hrát.
To je dobrá otázka, kdy zase budu hrát. Prosím.
- Děkuju. - Ahoj.
- Lidi, chtěli byste, abych hrál? - [muž] To je Lanďák, ty vole.
- Neblbni. Víš, co máme v tašce. - [Landovský] Právě.
Máme v tašce prohlášení, díky kterýmu bych mohl zase hrát.
Podepíšete ho?
Abyste věděli, je to prohlášení, který požaduje
svobodu vyjádření pro všechny, teda i pro vás.
Omluvte nás, prosím, máme před sebou dlouhou cestu.
[Land.] Co tady mácháš placatkou? Ty ses napil taky, ne?
- [muž] Já vám to prohlášení podepíšu. - Buď zticha!
[Havel] Víte, my to zatím dáváme podepisovat jenom našim známým.
Vám se totiž nemůže nic stát. Vám a těm vašim slavným známým.
[Land.] Počkejte, madam. Mně to taky ještě nedali podepsat.
- Přestaň! - Ne.
Buď mě to necháš podepsat, nebo to tady všem nahlas přečtu.
Ne, nás to nezajímá, my jedeme na Vánoce k mým rodičům.
[žena] Přesně tak. Nechte paní, na pokoji.
- [žena s dítětem] Provokatére. - [žena] Má pravdu.
[muž] Běžte si to ukazovat někam jinam.
Promiňte.
Tak pěkný Vánoce.
Nemůžeš na ty lidi tak tlačit. Oni se přidaj, až nás bude víc.
Jenže nás nebude víc, dokud se nepřidaj.
[zvonek]
- [slovensky] Přejete si? - [Havel] Dobrý den. Přinesli jsme…
[Havel šeptem] Pro vašeho otce.
[slovensky] Občanské průkazy!
Prosím.
[slovensky] Co tady děláte?
[slovensky] Tady pán přijel navštívit starého kamaráda.
[slovensky] Otec není doma.
[slovensky] Odejděte.
- [slovensky] Vypadněte! - [slovensky] My jsme slyšeli.
Počkej.
To jsem já!
[Anna] Charta 77 je volné, neformální a otevřené společenství lidí
různých přesvědčení, různé víry i různých profesí,
které spojuje vůle jednotlivě i společně se zasazovat
o respektování občanských práv v naší zemi i ve světě…
[Havel] A lidských! „Občanských a lidských“ ti vypadlo.
[Landovský] Bože! Ty buď trochu lidský, ne? Tak jí to vypadlo.
Jasně že ne kuřecích.
No?
[Anna] Které spojuje vůle jednotlivě i společně se zasazovat
o respektování občanských a lidských práv u nás v zemi i ve světě,
těch práv, které člověku přiznává závěrečný akt Helsinské konference
a která souhrnně vyjadřuje Všeobecná deklarace lidských práv OSN.
- A… - A teď vám to zase málem vypadlo.
Vypadá to, že na Západ se to dostane krásně.
- Teď ještě ty tři kilometry na vládu. - Hm.
[tichá dramatická hudba…]
Už nás sledujou.
Ne, klid. To jsou nějaký embéčka.
[tichá dramatická hudba…]
Ty vole, ty to maj našťouchaný. Držte se!
[dramatická hudba…]
- [Landovský] Netušil jsem… - [Patočka] Že se to takhle rozjede?
Příště chci řídit já.
[dramatická hudba…]
[Landovský] Schránka!
[Landovský] Zrychli to! Dělej, dělej!
[Landovský] Padá ti to! Pojď! Už jsou tady.
[Landovský] Vykašli se na to. Pojď!
[policejní siréna…]
- Do prdele! - Budou asi opravdu od policie.
- Zavři to! - Konec srandiček. Otevřete a vystupte!
- Cože? Blbě slyšet je tady. - Jak chcete. Otevřít!
[Landovský] Co děláš?
Řeknu, že jsme vás nabrali jako stopaře.
[Patočka] To je jedno, co dělají oni. My děláme správnou věc.
[Landovský] Co děláš?
[tichá temná hudba…]
[tajný] Ty šmejde, dělej!
[Landovský] Tvoje stará má moji fotku pod polštářem, vole!
Co ty boty?
[vyšetřovatel] Nebylo by vám líp na chalupě? Co vám tam chybí?
Vy nejste na vězení stavěnej.
Přitom stačí, abyste nám řekl, o co vám jde.
O Chartě budu mluvit jen se státními orgány, kterým je určena.
S orgány, který byste chtěli věšet na lucerny, co?
[vyšetřovatel] Jirko.
[bouchnutí dveří]
[vyš.] Když něco provedu a jsem chlap, tak to přece na rovinu řeknu, ne?
Za hodinku to sepíšeme a jdete domů.
Já jsem ale nic neprovedl.
Když jste nic neprovedl, tak to řekněte. Sepíšeme to a jdete domů.
Já vás nechápu. To jste chlap?
[Havel] Podívejte, já chci jenom dělat svoji práci.
- Ale porušujete zákony. - Podle vás.
[vyšetřovatel] To je přece naše práce, abysme to posoudili.
[vyš.] Klidně si je nechte všechny, ať máte zásobu na další měsíc.
No jo. Byla vám prodloužena vazba.
A proč?
Už počtvrté. Všechny už jste přece dávno vyslechli.
Sami říkáte, že Charta už nefunguje, tak proč?
Proč jste mi zase prodloužili vazbu, když už všechno víte?
Protože to chceme slyšet od vás.
Stěžovat si tomu, na koho si stěžujete, je přece blbost.
Hele, koukej!
„Kulturní pracovníci podepsali v Národním divadle
prohlášení odsuzující protisocialistické aktivity.“
Aj umělci jsou proti vám.
Ale úplně všichni.
Trochu se projdu.
[vězeň] Říkám ti, že do léta budeš venku.
Kdyby tě nechtěli pustit, tak už tě dávno ostříhali.
[Havel] To opravdu necháš všechnu tu práci přijít nazmar?
[Havel] Ten plot se musí natřít, jinak jsem ho dělal úplně zbytečně.
Bez pravidelné údržby se do něj dají červi,
začne se rozkládat a rozpadne se dřív, než se nadějeme.
Co je?
[Olga] Srdce.
[Olga] Poslední výslech trval čtrnáct hodin.
[tichá temná hudba…]
Moment!
[tichá temná hudba…]
Nevíte, kdy bude výslech?
Dřív býval alespoň jednou týdně, a teď už tři týdny nic.
Nikdo mi nic neřekne.
Ten utlumovací efekt znamená, že budu spát pořád?
My totiž nesmíme přes den ležet. Nemohl byste mi předepsat budíka,
abych si to dávkoval přesně, prosím?
Opravdu nevíte, kdy bude výslech?
Vypadají poměrně slabě. Nemohl bych jich dostat víc?
Nebo si přikoupit. Peníze mám.
[tichá temná hudba…]
[Havel] I kdybych vám řekl všechno vlastními slovy,
tak bych tím neříkal nic, co byste už nevěděli.
Co bych si sám nemyslel, nebo co by mohlo komukoliv uškodit.
[vrzání]
Děkuji.
[tichá temná hudba…]
Já tady mám omyl!
[Havel] Já jsem chtěl „Utrpení mladého Werthera“!
Tady se stala chyba!
- [vězeň] Tady taky! - [smích]
[muž] „Přiznávám, že moje dobře míněná aktivita, mohla být
úmyslně zkreslena některými zahraničními sdělovacími prostředky
a v případě propuštění slibuji, že se zdržím politické činnosti
a soustředím se jako spisovatel výlučně na své umělecké aktivity.“
Já opravdu chci jenom psát.
[muž] Potřebujeme písemný závazek, že to skutečně uděláte.
[vrzání]
Mohl bych mluvit se svojí ženou?
[tichá temná hudba…]
[potlesk v hledišti…]
[smích…]
[troubení klaksonu]
[přijíždí auto]
[zhasnutí motoru]
- Tak vy jste to všechno odvolali? - Co blbneš, ty vole?
Tohle ti nakecali? Charta jede, kamaráde.
Přece bys jim nevěřil, ne?
To už bysme my rovnou mohli my věřit jim, žes to vzdal. Na.
To se pobavíš.
[Land.] Komanči nám udělali reklamu, jakou bysme v životě nezorganizovali.
Všichni chtěj vědět, co Charta je. Lidi si to tajně přepisujou, posílaj dál.
[ředitel] Dobrý den.
Ale! Soudruh ředitel! Jsi přišel zapít další blbej podpis?
Pro tebe jsme taky nepřátelé státu, ne?
[Land.] Protisocialistické živly, zkrachovanci a samozvanci.
Ahoj.
Naplivejte mi do ksichtu.
[Landovský] Až tak moc se chceš očistit, jo?
No, když tak pěkně prosíš.
[Havel] Chlapi, nechte toho.
- Jak dlouho jsi byl pryč? - Prosím tě, nech toho.
[Landovský] Jak dlouho jsi byl v tý zasraný base?
[Landovský] No!
- Čtyři měsíce. - [Landovský] Čtyři měsíce.
- [dvě facky] - [Landovský] Jeden. Dva.
- [dvě facky] - [Landovský] Tři. Čtyři.
[ředitel] Děkuju.
Tak pozdravuj v divadle.
[ředitel] Na shledanou.
[Havel] Hele, další hospoda.
[rachot mříže]
- [Havel] Pusťte nás dovnitř! - [číšník] Pivo už došlo.
- Vykašli se na to. - Já chci jít dovnitř!
[Havel] Jé!
- Hej! Nech ho bejt, vždyť je malej. - Tak ať se chová slušně.
Vypadněte odsud! Oba.
[Landovský] Ty divochu! Ty jak vidíš mříže, tak se neovládáš.
Dobrý?
Asi jsem si tam nějak zkazil žaludek. Promiň.
Mám pro nás lístky na ples.
Prosím tě, pomoz mi s tím.
Já jsem asi
selhal.
- [Olga] Dobrý večer. - [Havel] Dobrý večer.
Vaše občanské průkazy prosím.
- [Havel] Proč? - Občanské průkazy.
Prosím.
[muž] Děkuji.
Dovnitř nemůžete.
Jak to? Vždyť máme přece vstupenky.
Dělnická třída si vás tady nepřeje.
Ty vole, už jste z nás taky udělali dělnickou třídu. Pusťte nás dovnitř!
[Olga] To je veřejná akce. Ty lístky jsem zaplatila.
- Nestrkej do mě! - My máme právo jít dovnitř.
[hluk rvačky, dialogy nesrozumitelné…]
To nemůžete!
[Havel] Já půjdu dovnitř! Já jsem ty lístky koupil!
Mám na to nárok!
Já chci jít tancovat!
[Olga] Nechte je na pokoji!
[domovní zvonek…]
Ty vole, dneska dostaneš tak do držky, že se z toho posereš!
[šramot za dveřmi]
- Co se děje? - Asi máme domácí vězení.
[Olga] Dobrý den. Musíme nakoupit.
Subjektova manželka žádá o povolení k cestě na nákup.
Já vás teda rozhodně o nic nežádám.
To chcete, abysme tady umřeli hlady?
[muž z vysílačky] Povolení uděleno. Co subjekt?
- [muž] Subjekt stojí za ní. - Moment.
Jak moment? A kdo mi pomůže s taškama?
[Olga] Běž se oblíct.
No běž!
[tichá temná hudba…]
[muž] Tak do toho.
[družný nesrozumitelný hovor mužů]
[muž] Hele, maj ti místní blbci zapnutý vysílačky?
[muž 2] Kurva, tady je smrad, vy prasata. Vy snad chčijete i vevnitř.
[tichá temná hudba…]
- [vysílačka] Nahlaste vývoj situace! - [příslušník] Přešel na sloupek.
- [vys.] S čím to tam manipuluje? - [příslušník] Co to tam máte?
- Rádio. - [vys.] Proveďte kontrolu.
[příslušník] Předložte mi to ke kontrole!
[tichá temná hudba…]
Subjekt zašel do objektu.
Kdy jsi to všechno…
Opisovačky. Máme jich už šest.
„Bylo jednou jedno černé strašidelné místo, které…“
Magorovy pohádky z vězení pro jeho dcery,
ale vydáváme to pro všechny disidentský děti.
Kdo jsou ty opisovačky?
To neřeknu. Mají rodiny, práci.
To, doufám, nemyslíš vážně.
Kdo nic neví, nic nepoví.
To, co jsem jim ve vazbě řekl, už stejně dávno věděli.
A já jsem věděl, že oni to vědí. Sami mi to řekli.
Nikomu jsem tím neublížil! Nikomu!
[Olga] Ani sobě?
Možná bys měl zkusit se z toho vypsat.
Ale radši bych to neměl podepisovat, co?
[Kohout] Dostal jsem pozvání do Vídně.
Nabízejí mi angažmá v Burgtheatru.
Zase bych mohl dělat svoje hry. Tvoje samozřejmě taky.
[Kohout] Je to jenom na rok.
Teď potřebuješ jenom pas a výjezdní doložku.
Já už jsem je dostal.
[Kohout] Slíbili mi, že se budu moct vrátit.
[Havel] Tak když ti to slíbili.
[Havel] Jmenovat se to tedy bude Výbor na obranu nespravedlivě…
[domovní zvonek]
[zvonek]
- [bouchání na dveře] - [šeptem] Ukliďte to!
- Co se ti stalo? - [Anna] Co je?
[Land.] Šel jsem proti nim po mostě. On mě z toho mostu chtěl shodit.
Jenomže kurva já neumím plavat. Tak jsem se zapříčil o zábradlí.
Skočil mi na tu nohu… Jau! Kurva!
Normálně mě chtěli oddělat.
Já… Dostal jsem takovou nabídku.
Já vím, Burgtheatre.
No. Mně je úplně jasný, co mi k tomu řekneš, ale…
Nejradši bych tam jel s váma.
[Landovský] Už se tady taky na to vyser.
Nech toho.
Potřebuju tě.
Prosím tě, nevěš se na mě.
Chovej se konečně jako chlap.
[Landovský] Já a estébák?
A tu nohu jsem si zmrvil sám, abych byl nenápadnej, ne?
On ti to rakouskej doktor spraví. Budeš běhat s vídeňskou špacírkou.
Kluci, neblbněte! Nikdo z nás přece nespolupracuje.
Ty mlč! Hraješ si na mučedníka, a když tě zmáčkli, posral ses.
- Čuráku! - [řinkot]
A dost! Už mě neserte!
A tohle si uklidíte!
Nebudeme spát ve vašem svinčíku! Rozchod!
[domovní zvonek]
Slyšeli jste? Konec, zvonec!
[Olga] Na to nemáte právo!
Domovní prohlídka. Občanský průkazy.
- Pánové, občanské průkazy. - Rychle!
[tichá temná hudba…]
[obhájce] Vypracoval jsem strukturu vaší obhajoby.
Za prvé, vždy jste jednal v souladu s platným právním řádem.
[Havel] No právě.
Já vám mockrát děkuju, ale není žádný důvod k trestu,
tudíž není ani žádný důvod k obhajobě.
[tichá temná hudba…]
Chtějí vám to spočítat všechno.
[obhájce] Chartu,
pomoc politickým vězňům, finanční podporu disentu, samizdat.
Pět až
deset let.
[obhájce] Nejlepší léta vašeho života.
[tichá temná hudba…]
Dozvěděli jsme se, že příští týden má v New Yorku premiéru vaše hra.
A že na ni navazuje nabídka ročního
studijně pracovního pobytu v USA, kterou vám vyjednali vaši přátelé.
Myslíte CIA?
No.
V tom osmašedesátým vám v tom Broadwayi přece tleskali, ne?
- New York? - V Americe.
Potřeboval bych mluvit se svojí ženou.
Na mě se nevymlouvej, jestli chceš ven.
- Věděla jsem, do čeho s tebou jdu. - Třeba by to nás dva mohlo znova…
[Havel] Vždyť už mi ani nepíšeš.
[Olga] Byla jsem ve vazbě.
Za co?
Za rozmnožování tvých textů. Ale o mě nejde.
Ale jde. Jde o tebe. Mně jde o tebe.
- Jenom nechci… - [bachař] Nedotýkejte se!
- Nechci, abys udělal něco… - Sednout!
Já už odcházím!
Nechci, abys udělal něco, čeho budeš potom litovat.
[úředník] Výjezdní doložka. Tady pro vaši ženu.
Devizový příslib.
A
cestovní pas.
Dobře děláte.
Bez urážky, ale vy na vězení opravdu nejste stavěný.
[úředník] Žádost o vycestování, ve které slíbíte,
že se nebudete nijak politicky angažovat
a znevažovat dobré jméno naší socialistické republiky v zahraničí.
[úředník] Čistě formální záležitost,
adresovaná prokurátorovi.
[úředník] Když odjedete,
zrušíme celý proces.
[úředník] Všichni vaši obžalovaní přátelé
se vrátí domů.
A taky stáhneme obvinění vaší ženy.
My všichni jsme věděli, do čeho jdeme,
a šli jsme do toho i s tímto rizikem dobrovolně.
Všichni?
I všechny ty děti, které teď budou dlouhé roky bez rodičů?
Tak jdeme na to.
[Havel] Tak jdeme na to.
Prosím, váš text. Posaďte se, prosím.
- [Havel] Kluci, ahoj. - [všichni] Ahoj.
Pro vás první řada. Děkuju.
Vás dva poprosím, postavte se vedle lavice.
Vy dozadu, ano?
Vy, pánové, na mávnutí.
Sedíme všichni?
Můžeme.
[prokurátor] Obžalovaný ve své výpovědi uvádí: Byl jsem vydírán,
bylo mi vyhrožováno, snažili jste se mě zastrašit tím,
že pokud neodejdu ze své rodné země,
uděláte mi ze života nepřetržité trápení.
Ale i kdybyste mě mučili, nemůžete mě mučit víc
než moje vlastní svědomí, pokud bych se vzdal správné věci.
[tichá temná hudba…]
Ve věci obžalovaného rozhodl soud takto:
Obžalovaný se dopustil trestného činu podvracení republiky
podle paragrafu 98 a odsuzuje se k trestu odnětí svobody
v délce čtyř let a šesti měsíců nepodmíněně.
[dramatická hudba]
[ticho]
[houkání silného klaksonu…]
[Havel] Milá Olgo, děkuji za tvůj poslední balíček.
Dorazil v pořádku.
Jinak není mnoho nového, o čem bych ti mohl psát.
Začal jsem se otužovat, abych vydržel čtvrtou dlouhou zimu.
Je to prý zdravé a taky mi to pomáhá srazit zvýšenou teplotu.
Piš mi prosím víc. Všechny drobné detaily tvého života,
jaké nosíš šaty, jaké mají barvy a vzory,
co děláš na chalupě
a jestli je plot před zimou namořený,
aby se do něj nedala plíseň.
Nejlepší na to je prý nějaká nová fermež.
Ptal jsem se truhlářů, kteří o údržbě dřeva vědí úplně všechno.
Na oplátku jim pomáhám s výběrem knížek.
Vedu tady takový menší literární kroužek.
[kašlání]
V díře vychladne.
[doktor] Musíte do nemocnice, ale do opravdové.
Má žena mi posílá vitamíny.
[kašlání]
[doktor] Tady napište: „Žádám o přerušení trestu
ze zdravotních důvodů.“
[doktor] Pod to pak váš podpis a jméno.
Tady už byste nevydržel ani týden.
[kašlání…]
Simulant.
[ošklivé kašlání]
[tichá temná hudba…]
[hudba nabírá na dramatičnosti…]
[hudba utichla]
[Havel] „Jeho absurdní satirická dramata s námi budou žít dále,
avšak bolestně nám bude chybět
jeho usilovná činnost občanská a politická.
Jeho statečný a houževnatý boj za dodržování lidských práv.“
Prosím tě, kdo to psal? Vždyť se to úplně topí v adjektivech.
- Mluvčí Charty společně. - [Havel] To je na tom vidět.
Příště mi řekněte. To bych napsal líp i v tom kómatu.
Mně se to líbí. „Jeho otevřená, inspirující povaha.“
Promiň. Co je tohle?
Petice za tvoje propuštění.
Oni to nepřiznaj, ale cukli hlavně kvůli tý petici.
Proč jsme tě teda všichni zachraňovali?
Chceš snad říct, že mě máš ráda?
[zpěv ptáků…]
Chci začít znovu.
Prožívat všechno naplno, protože mi to můžou zase kdykoliv sebrat.
Zejtra to řeknu Olze.
[hlasitá hudba…]
Já vím, že nemáš ráda, když ti říkám všechno,
ale já bych ti potřeboval něco říct.
Počkej!
Tentokrát řeknu něco já tobě.
Někoho jsem potkala.
[Olga] Už před rokem.
Jak jsi mohla? Za mými zády?
- Jak můžeš za mými zády? Přece… - A co jsi chtěl říct ty mně?
Děkuju, že jsi mě zachránila.
[hlasitá hudba, změť hlasů…]
Seš volnej! Svoboda! Na svobodu!
[skandování] Svoboda! Svoboda!
[hlasy zanikají v jemné hudbě…]
Dobrý večer. My tady máme rezervaci, stůl pro tři.
Máme plno.
- Ale já jsem to rezervoval včera. - [číšník] Bohužel.
- Státní bezpečnost. - [číšník] Prosím.
[estébák] Státní bezpečnost. Zvedněte se a udělejte místo.
[Havel] Promiňte.
Svolal jsem nás dnes kvůli zásadnímu životnímu rozhodnutí.
Já vím, že nejsem zrovna ideální manžel ani milenec,
ale myslím si, že máme krásný vztah.
A myslím si, že jako dospělí lidé můžeme žít společně.
A jak si to představuješ?
Na chalupě je místa dost. I pro děti.
[Olga] Hm.
Tak takhle sis to vysnil?
K tomu je ale potřeba,
abys ukončila svoji mimomanželskou aféru.
To snad nemyslíš vážně?
To je naprosto nutné.
Ty se prostě neumíš rozhodnout.
Milenka, manželka, divadlo, politika.
Ty si pořád myslíš, že to můžeš mít všechno?
[tichá jemná hudba…]
[ticho]
[Havel] Já už dnes nikam nepojedu.
[rádio] Dnes večer došlo v Praze na Národní třídě
k zatím nejtvrdšímu zásahu policejních sil
proti pokojnému shromáždění.
Policie použila vodní děla, slzný plyn a brutální násilí
proti vlastním občanům.
Je hlášeno několik desítek zraněných.
Uslyšíte autentický záznam z místa střetnutí,
který se udál před několika hodinami
přímo v centru hlavního města.
[křik demonstrantů…]
[žena] Nechte nás odejít! Nechte nás!
[tichá dramatická hudba…]
[ředitel divadla] A teď bych vám chtěl představit muže,
o němž si myslíme, že by se měl stát
vůdčí osobností těchto revolučních dní.
[jásot, potlesk…]
Děkuji.
Já myslím, že…
Jediné, co vám mohu slíbit, je, že pečlivě zvážím svoje schopnosti.
[jásot, potlesk…]
- [Havel] Neviděli jste Olgu? - Ne.
- Olga. Nevíš, kde je Olga? - Ne. Neviděla jsem ji.
Už to máme vytištěný.
- [Havel] Proč jste nepočkali? - A na co?
„Pravda a láska musí zvítězit nad lží a nenávistí.“
Tak zrovna takhle napřímo bych to neřekl.
Máme jich 60 tisíc.
[rádio] …kandidáta na post prezidenta republiky.
Je jím Václav Havel, který zítra na Václavském náměstí
objasní svoji vizi dalšího vývoje naší společnosti.
Guten Abend!
Mein Gott.
Herzlich willkommen!
[Kohout] Bojovali jsme za to, abychom mohli dělat divadlo, a ne politiku.
Si představ, že bys mluvil k davům.
[Kohout] Nic ve zlým, ale máš snad všechny vady řeči, co existují.
[Landovský] Takhle, on by ten prezident mohla bejt tvoje životní role.
[Landovský] Jenže, kamaráde, tys byl vždycky takovej mizernej herec.
Souhlasím.
[Landovský] Ty jsi mohl hrát tak nejvejš sám sebe.
Jo. Ani to mi kolikrát moc nešlo.
[Landovský] Nechoď, Vašku, s pány na led.
A když, tak nezapomeň, že… Teď jsem to zapomněl.
A pokud zvítězím, nemuset po činu Cézarům
k nohám klást půl svého vavřínu, sklízet jen plody své,
nikoliv plody cizí, a pohrdat břečťanem, jenž pouze…
- [Kohout] Marnost sklízí. - Marnost sklízí.
A třeba nejsi dub, ni Dubček,
vždy mířit nahoru, vždy sám a nedbaje o cizí oporu.
Šmíráci.
Chacha!
Děkuju vám, že jste se mě zastali.
[Landovský] Hoši, já bych jel teď do Karlína. Na Brazilky.
No, ty půjdeš domů si číst. To známe.
[Havel] Olgo?
Potřeboval bych, aby sis to přečetla.
[Olga] Tak ty chceš opravdu být prezident?
[Havel] Ale neumím si představit, že bych to dělal bez tebe.
[povzdech Olgy]
To jsem si myslela, že jako dramatik máš větší představivost.
Nemám.
Taky bych ti chtěl něco říct.
Já vím, že v určitých citových záležitostech
nejsem tak morálně pevný, jak by sis zasloužila.
A že jsem ti mnohokrát ublížil,
ale
vždycky jsi byla moje první dáma.
Raději bych byla tvá jediná dáma.
- Dobrý večer. - Dobrej.
- Zdravím vás. - Dobrý večer.
Dobrý večer.
[slovensky] Chci oznámit lidem svoji kandidaturu.
Vedení státu, to je obrovská odpovědnost.
Bude potřeba někoho s velkou politickou zkušeností.
Záleží snad na tom, co je to za zkušenost.
Nechte nás prosím o samotě.
[tichá temná hudba…]
Proč jste se k nám tehdy nepřidal?
Nemohl jsem.
Proč?
[tichá temná hudba…]
Je mi to líto.
[tichá temná hudba…]
Kandidaturu oznámím jen já.
[otevření dveří]
[ticho, zvenku hluk demonstrantů…]
[ticho prolomeno, nesrozumitelné hovory…]
[klidná vážná hudba…]
[do hudby jásot demonstrantů…]
[hudba sílí a projasňuje se…]
[hudba utichá…]
[ticho]
[píseň Marty Kubišové „Tak dej se k nám a projdem svět“…]
♪ Vidíš, jak lidé marně bloudí ♪
♪ nad propastí velkých snů. ♪
♪ Prosí věčnost, slepě loudí ♪
♪ a zbývá jim už jen pár dnů. ♪
♪ Tak dej se k nám a projdem svět, ♪
♪ najdem těch pár moudrých vět. ♪
♪ Kde budem spát, to pánbů ví, ♪
♪ v pelíškách koček toulavých. ♪
♪ Myslíš na mrtvou touhu věcí, ♪
♪ na hudbu tmy a slunce zář. ♪
♪ A dobře víš, že žádní vědci ♪
♪ nezodpoví, na co se ptáš. ♪
♪ Tak dej se k nám a projdem svět, ♪
♪ najdem těch pár moudrých vět. ♪
♪ Kde budem spát, to pánbů ví, ♪
♪ v pelíškách koček toulavých. ♪
♪ Znáš krásné malby starých mistrů, ♪
♪ mají rám pozlacený. ♪
♪ A znáš, znáš strach, znáš lásku v bistru, ♪
♪ znáš naděje ztracený. ♪
♪ Tak dej se k nám a projdem svět, ♪
♪ najdem těch pár moudrých vět. ♪
♪ Kde budem spát, to pánbů ví, ♪
♪ v pelíškách koček toulavých. ♪
♪ Tak dej se k nám. ♪