Släpp staven.
Vem är du? Hur hittade du hit?
Matteus!
-Himmel... Varför har du huvan? -Man kan aldrig vara helt säker.
Du borde ha skickat bud, så vi hade varit beredda.
Ingen skulle ju få reda på var hon finns.
Z har folk som kan smuggla brev in och ut. Det vet du.
Etienna, vem är det?
En oväntad gäst, min dam.
Maria...
-Matteus... -Maria.
-Jag kommer väl inte olägligt? -Nej.
Fortfarande sällsynt behaglig att se på.
Du börjar visst tappa synen.
Gå in nu, båda två. Det börjar bli kallt.
De andra förlåter mig aldrig om jag låter dig blir dödssjuk.
Försiktigt, här är väldigt mörkt. Se upp var du går.
Tänk att du kom hela den här vägen.
-Det är ju farofyllt. Och i din ålder. -Vår ålder.
Det var viktigt.
Maria, jag har gjort den färdig.
-Boken? -Jag vågade inte skicka den med bud.
Och jag vill att du blir den första som läser den. Om jag får be dig.
Jag vill få höra vad du tycker om den. Och då behövde jag ju vara här.
Jag kan knappt tro det.
Du har jobbat så hårt, så länge.
Det här blir en skatt för all framtid.
Det får vi väl se...
Den överlever oss, så mycket vet vi.
Jag vet att jag har rätt.
-Kom till brasan, vi måste värma upp er. -Ja, visst.
-Varsågod. -Tack.
Maria...
Innan vi säger nåt mer, har jag tyvärr dåliga nyheter.
Det har jag blivit van vid.
Det här kunde jag sänt bud om,
men när jag ändå skulle hit kunde jag berätta det personligen.
Vem är det?
Lille Jakob.
Hur gick det till? Var?
-Maria, du... -Nej, jag vill veta, jag klarar av det.
Berätta.
Nedre Egypten.
Kung Hyrkanos lät avrätta honom med spjut.
Och Onya och flickorna?
-Skonsamt nog slapp de se det. -Tack gode Gud.
Z:s män flyttar dem, de får bo hos Nymfa och hennes man i Kolossai.
-Paulus har skrivit brev till kyrkan där. -Där är de i säkerhet.
Jag ska skriva till Onya.
Vad tänker du säga till henne?
Att han inte behöver lida längre.
Han led av smärtor hela livet.
Men han klagade så sällan.
Ja.
-Tack, Etienna. -Jättegott.
Jag ska hålla mig vaken i natt med att läsa ditt manus.
Jag vill återuppleva allt.
Även de svåra tiderna.
Är nåt på tok?
Det var väl därför du kom hit?
Jodå... Jag bara lade märke till en sak.
Mitt skrivbord?
Jag skriver brev där.
Förlåt, jag menade inte att snoka.
Jag råkade bara se i förbifarten att det inte ser ut som brev.
Läste du dem?
Nej, nej. Maria, jag skulle aldrig...
Jag bara...
Det som låg där verkade så... udda.
Matteus, låt mig läsa ditt bokverk.
Lägg ingen vikt vid mina kladdar.
De har nog mycket mer substans än bara kladd.
-Varför pratar vi om det här? -Pergament är dyrt.
Du bor i en grotta på en bergssida, långt från marknad och civilisation.
Ingen i ditt läge, eller mitt, vill slösa med papper.
Det är sant. Jag är inte slösaktig.
Maria, jag värdesätter dina tankar och jag vill gärna höra dem.
Tillåter du mig?
Det gör inget.
Jag finns ju här för dig, nu och alltid.
Jag har drömt en del på sistone.
Om några av de mörkare stunderna.
I mitt liv... och hans.
Och andra bland oss.
Jag ville skriva ner dem så att jag inte glömmer.
Försöka...
...pussla ihop dem till nåt.
Jag vet inte. Bara för mig själv.
-Ingen annan. -Jag förstår.
Förlåt att jag snokade.
Jag vill att du bara delar med dig om du är bekväm med det.
Jag kanske kan dela dem... med dig.
Min äldsta vän.
Åh, tack.
Bara över andra armen, där.
-Den är tung, lämna kvar lite. -Jo, jag plockade ur några grejer.
Såja. Såja.
-Så där. -Tack.
-Varsågod. -Tack, Z.
Jakob, jag har gjort den här till dig. För resan idag.
Den är stadigare än din förra.
Du kämpade tappert igår när de kom för att ta honom.
Du tvekade inte ens.
Vi skulle aldrig låta det ske.
-Jag, då? Får jag också en stav? -Är du svårt skadad?
-Jag skojar bara. -Det är inte läge att skoja.
Det återstår att se. Antingen sitter vi shiva, eller inte.
-Är alla klara att lämna sina rum? -Ja.
-Judas, har du betalat värden? -Ja, rabbi.
Vi är redo, Mästare.
Då ödslar vi ingen mer tid. Varsågoda...
Jag har tänkt på det du sa.
-Tack, förresten. -För vadå?
De nya sandalerna.
Jag insåg inte hur obekväma de dyra var.
Nu ser jag fram emot vandringen idag.
Det är du ensam om.
Vad menade du igår om att gå till Lasarus?
-Jag sa det jag sa. -"Så att vi kan dö med honom"?
Om vi går till Judeen och de dödar oss, som de försökte igår...
...så är det Guds vilja.
Om det är Guds vilja att vi dör med Jesus så slipper jag åtminstone känna nåt mer.
Då var det som jag trodde.
Vår religion ogillar generellt att man önskar livet ur sig.
Bland de sista orden från Moses sista bok,
säger Gud att mellan "liv och död, välsignelse och förbannelse"
så ska vi "välja livet".
Jag undrar vad det betyder när man inte har nåt val.
Jag menar bara att du ska hoppas att du får leva.
Det är själva livets natur, Johannes.
Det har alla sagt till mig i flera veckor.
Bara tidpunkterna skiljer dem åt.
Vi befinner oss mitt i sällsynt ovanliga omständigheter, Tomas.
Nej, Johannes, det här är ingen ovanlig omständighet.
Vi har tvingats acceptera att döden är en del av livet.
Vatten?
Tack, det är bra.
Petrus.
Igår var jag lite förvirrad efter smällen mot huvudet.
-Sa jag nåt om Jairus dotter? -Sänk rösten.
Jag sa visst nåt.
Det kanske kvittar nu.
Lasarus är död.
Jesus sa att han ska "väcka" honom och vi vet båda vad det betyder.
Vad det kan betyda, ja.
Jesus sa att han var glad att han inte kunde förhindra Lasarus död.
Att det som sker härnäst är Hans vilja, så vi har inget att frukta.
Du får det att låta så enkelt.
Smärta har en förmåga att... platta till saker.
Hur var det innan jag kom med?
Tystare.
Pratar jag för mycket?
Ibland.
Men jag menade att vi var ganska anonyma.
Vi var varken kända...
...eller ökända.
Ingen hade ens försökt stena oss.
Det var inte bara ditt fel.
Om det inte beror på mig...
...har nåt gått snett?
Jag tror faktiskt det, Judas. Lasarus är död.
Det är det jag menar.
Vi är inne på vår tredje shiva på mindre än ett år.
Och?
Han är Messias.
Borde vi inte segra i stället för att ständigt förlora?
Att traska runt i säckväv och aska hela tiden...
...känns inte ärorikt.
Hörru du.
Endast Jesus vet hur sann ära ser ut.
Det kan inte gärna vara detta...
Kanske.
"Antingen sitter vi shiva, eller inte."
-Du läste väl brevet om Lasarus död? -Jovisst.
Men sen sa Jesus nåt efteråt.
Om att sova, och att väcka...
Känner du till en psalm av David, "Hur länge, Herre?"
Jag har hört de första verserna, men jag har inte lärt mig den.
Åh, Maria.
Jag försöker inte säga hur du ska leva, men den är en bra psalm att memorera.
Det är de väl allihop?
Den börjar med de här stora frågorna.
"Hur länge, Herre? Ska du glömma mig för evigt?
Hur länge ska du dölja ditt ansikte för mig?"
Det känner jag igen.
Men den slutar med acceptans och lovsång.
"Jag förtröstar på din nåd, mitt hjärta gläder sig över din räddning.
Jag vill sjunga till Herrens ära, för han har varit god mot mig."
Det har jag gjort. Men det lät inte så fint.
Men mitt i psalmen finns den här strofen:
"Se mig, svara mig, Herre min Gud!
Ge mig ljus, så jag inte somnar i döden."
Somna och döden.
Ibland är de orden utbytbara.
Endast Gud vet skillnaden.
Besvarar det din fråga, om varför jag sa att vi antingen sitter shiva eller inte?
Innan vi gav oss ut och missionerade
frågade jag Jesus om ironin i att ge mig förmåga att bota andra
när jag fortfarande lider av att halta.
Svarade han?
Han förklarade en del, och det var fint.
Men jag har fortfarande smärtor.
Det har blivit stadigt värre, även innan det som hände igår. Och...
Jag antar att det jag vill säga är...
...att om Jesus väcker Lasarus ur sin sömn...
...väcker inte det större frågor än den jag har brottats med?
Jo, så klart.
Men det tar vi hand om då, vi behöver inte våndas över det nu.
Har allt detta blivit vad du väntade dig?
Lille Jakob, jag...
Jag önskar ingen att gå igenom det jag gjorde, men...
...jag var vilse i så många år, så jag väntade mig aldrig nånting.
Annat än mörker.
Konstant skugga.
Skrik om nätterna.
Underliga röster.
Även dagsljuset kändes mörkt,
med bara sällsynta stunder då strimmor av ljus bröt igenom.
Nu är det tvärtom.
Ända sen han kallade mig vid namn har allt varit rätt, mer eller mindre.
Det finns sällsynta stunder av mörker som gör lika ont som förut,
men nu är de undantag snarare än regel.
Jag har fått mycket övning i sorg.
Och förlust.
Frågor utan svar.
Nu är jag bara tacksam... för ljuset.
Jag är ingen särskild, förstå mig rätt. Det är inget avundsvärt perspektiv att ha.
Det är erhållet bara ur plåga.
Jag önskar att min egen plåga kunde skänka mig
lika stor acceptans och vishet som du har funnit.
Jag har fortfarande lång väg kvar.
Och du har vuxit.
Jag har känt dig och Taddaios längst.
Sen första sabbaten i min lilla bostad, när jag inte visste vad jag höll på med.
-Det visste inte Taddaios och jag heller. -Det märktes...
Ingen av oss kunde drömma om vart det här var på väg.
Det kan vi fortfarande inte.
Men ändå...
Arnan.
Marta. Må Adonai trösta dig och alla som sörjer i Sion och Jerusalem.
Vår jord är en sämre plats utan honom, han togs ifrån oss alldeles för tidigt.
Maria, det här är Arnan från Jerusalem. En av min brors gamla affärskollegor.
Den heliga stadens guldålder av byggnation har tagit slut i och med Lasarus död.
Han var sannerligen den främste smeden i hela landet.
Han var som en i familjen för mig, och en kär vän till min son.
Han var älskad av alla.
-Åh, Jabes. -Arnan.
Familjens advokat.
-Är allt i sin ordning? -Som man kunde vänta sig av Lasarus.
Marta, du och din syster blir väl omhändertagna.
Hans egendomar, tillgångar och alla pengar tillfaller er,
med förbehållet att resurser avsätts till att skydda och försörja en viss Maria,
dotter till Joakim från Nasaret.
Lasarus sa aldrig nåt om detta.
Varför förvånar det mig inte att Lasarus hade vänner i Nasaret?
-Han var aldrig högfärdig, Arnan. -Vi växte upp där.
Jag får be er om ursäkt, mina systrar. Jag menade inget illa med den kommentaren.
Det mesta av pengarna finns på banken, men lite finns i kassaskrinet på kontoret...
-Kan vi göra det här senare? -Visst, men om du behöver nåt inom kort...
Vänta, på vägen bad Naftali mig hälsa er
att en grupp närmar sig Betania för att se Lasarus.
-Hur många? -Han sa fler än tio, från Jordan-hållet.
Och han sa: "Hälsa henne att Han kommer."
Han? Vem är "Han"?
Herre, om du hade varit här...
...så hade min bror inte dött.
-Marta... -Jag försöker låta bli att vara arg.
Att du inte kom tidigare, Herre.
-Jag är bara... -Förvirrad.
Och förkrossad.
Jag förstår.
Men till och med nu vet jag...
...att vad du än ber Gud om...
...så kommer han att ge dig det.
-Mitt barn... -Eller hur?
Vad som än kan ge oss hopp eller lindring.
Jag vet att du kan.
Din bror ska uppstå.
Jag vet att han skall uppstå igen, med oss alla vid tidens slut.
Det blir länge att vänta.
Jag pratar inte om den uppståndelsen.
Jag är livet som övervinner döden.
-Jag förstår inte. -Jag är uppståndelsen och livet.
De som tror på mig skall leva om de än dör.
Och var och en som lever och tror på mig skall aldrig nånsin dö.
-Tror du detta? -Jag tror att du är Den Smorde...
Guds Son, som skulle komma till världen.
Så även det jag inte kan förstå...
...tror jag på.
Nu när jag är här...
...kan kroppens död inte avbryta vårt eviga liv.
Jag tror att du är Messias.
Det är vad jag vet.
Det är allt jag behöver just nu.
Snabbt nu, hämta din syster.
-Mästare, borde vi...? -Vi väntar här.
Förlåt mig, rabbi. Borde vi förstå vad det är du säger?
Jo, jag måste erkänna...
...att jag undrar detsamma.
Inte än, antar jag.
Jag litar inte på min hörsel, Johannes.
Och jag vågar inte få bekräftat vad jag tror att jag hörde nyss.
Nej... Det är ingen fara med mig.
Än så länge.
Han är här, och han frågar efter dig.
Mig?
Nu?
Är han här?
-Vem pratar de om? -Jag vet inte.
Lasarus syster, må Adonai trösta dig, tillsammans med alla...
-Hon går nog till graven för att gråta. -Hon borde inte vara ensam.
-Vad nu då? -Familjegraven ligger åt det hållet.
Jo, men du sa att folk kom från Jordan. Det här är den östra stadsporten.
Herre!
Om du hade varit här, skulle min bror inte ha dött.
Vi skickade bud. Varför kom du inte?
Varför väntade du? Varför?
Jag ska visa er varför.
Var har ni lagt honom?
Herre, följ med och se.
Vem är den mannen? Var han vän med Lasarus? En släkting?
Jag har aldrig sett honom.
Jag har aldrig sett honom sån förut. Vad menade han?
"Jag ska visa er varför." Vem var det riktat till?
Han sa ju att Lasarus inte var dödssjuk. Vad är det som pågår här?
Vad menade han?
Han har botat massor, gett blinda syn.
-Kunde han inte ha förhindrat Lasarus död? -Lugna dig.
-Han gråter! -Vad ska du göra åt det, då?
-Är han arg på oss? -Sluta ställa frågor, båda två.
Vi bara går med och tittar.
-Kom, broder. -Vi borde gå, Tomas.
Ta bort stenen.
Han sa: "Ta bort stenen."
-Var jag otydlig? -Herre.
Vid det här laget har det börjat lukta. Han har varit död i fyra dagar.
Marta.
Nog vet du väl att det är en bisak?
Har jag inte sagt dig att om du tror, ska du få se Guds härlighet?
Det enda viktiga i denna stund är din tro.
Jag säger det igen, ta undan stenen.
På tre. Ett, två, tre.
Kom igen, använd benen!
Fader!
Jag tackar dig för att du hör mig.
Själv vet jag att du alltid hör mig,
men jag ber denna bön för att folket som står här ska tro att du har sänt mig.
"Sänt"?
Vad gör han?
Han sa det redan igår kväll, minns du?
Han sa så för att vi och många andra ska komma till tro på honom.
-Vi tror redan på honom. -Inte alla, i allt.
Lasarus, kom ut!
Las... Lasarus!
Las!
Befria honom.
Få av honom liksvepningen.
Marta?
Ja, min bror.
Jag är här.
-Vad har hänt? -Du är...
Du är tillbaka.
Jesus.
Drömmer jag?
Det här är ingen dröm. Du har precis vaknat.
Har jag sovit?
Du är åter bland de levande, broder.
Tack.
Jag är ledsen att det behövde bli på det här sättet.
Men samtidigt inte, för det ingår i en högre plan.
Jag litar på dig.
Jag vet att du vill göra mig ödmjuk, men jag är naken under svepdräkten.
Du behöver ett bad.
Och jag är utsvulten.
Var inte så dramatisk, det har bara gått fyra dagar.
-Fyra dagar? -Ditt livs längsta tupplur.
Oj, försiktigt!
Det är på riktigt.
Berättelserna om Jesus från Nasaret är sanna.
Nasaret?
Jag måste tillbaka till Jerusalem.
-Vad nu då? -Jesus från Nasaret.
-Vet du vem det är? -Jag har hört hans namn tidigare.
-Jag måste iväg på direkten. -Varför? Vi måste få veta vad som hände.
-Vi såg ju tydligt vad som hände. -Men hur?
Seså, allihop. Gå tillbaka hem, det här är inte längre en shiva. Tack.
Varför säger du inte åt folk att hålla tyst om det här?
Varför gjorde du det inför så många?
För att tiden är inne, Store Jakob.
Ni kommer att förstå.
Det här ändrar ju allt. Förstår ni inte?
Det här miraklet kommer att samla alla.
Nu kan ingen förneka Honom.
-Tomas! -Såja, ta det lugnt. Det ordnar sig.
Du ska få vatten.
Drick lite vatten, här.
Vad har du gjort?
Tomas.
Seså. Vi behöver prata.
När då? Snart?
Jag är trött på ditt prat om "snart".
-Nej, Tomas. Inte här... -Jodå. Här och nu.
Rabbi, se mig i ögonen.
Det gör jag.
-Det ska jag alltid göra. -Det är inget svar!
Varför han, men inte Rama?
Varför inte din egen kusin Johannes? Det här är sjukt.
Ursäkta att vi avbryter, men vi behöver tala med honom genast.
Vår rabbi har saker att ta hand om. Var så vänliga, det får vänta...
Tomas.
Jag väntar mig inte att du ska förstå just nu.
Det gör jag inte.
Vad Fadern tillåter...
...och vad jag tillåter,
för att fullfölja min Faders vilja,
och tron och tillväxten av Hans Kyrka...
Det kan vara förkrossande... för dig...
...och ja... även för mig.
Det är för mycket... Jag förstår inte.
Jag vet.
Och det gör ont i mitt hjärta.
Men snälla...
Stanna hos mig, Tomas.
Du kommer att förstå, med tiden.
Det du gjorde nyss, miraklet, det gjorde en sadducé väldigt upprörd.
Bra.
Han har redan begett sig till Jerusalem. Hans sort kommer att ställa till trubbel.
Det tror jag säkert.
-Och du bryr dig inte? -Jo, jag bryr mig.
Det var därför jag gjorde det här.
Nu måste jag vara hos vår vän.
Tomas... Kom, broder.
-Kommer din styrka tillbaka? -Mer och mer för varje minut.
-Och dina gamla krämpor? -Knakandet i ditt knä?
Det är kvar.
Det skulle inte vara du annars.
Nej.
Såja, det räcker.
Hur var det?
Som jag sa, en djup sömn.
Du fick inte träffa eema eller abba? Farbror Lemek med sitt ena läskiga öga?
-Maria! -Jag var livrädd för honom som liten.
Minns du att du kallade honom Cyklopen?
Abba gillade inte det.
Han sa att de gamla grekiska dikterna var hedniska.
Jag undrar om han kommer ha båda ögonen vid uppståndelsen.
Om vi ändå hade nån vi kunde fråga...
-Rabbi. -Hur går det här?
Det knäpper fortfarande i hans knä.
Jo, vi är tacksamma, men vi har några önskemål inför nästa gång.
Nå, Fadern låter mig bara utföra ett mirakel per person, så...
-Kan jag få en stund själv med Lasarus? -Vad ska vi svara på det? "Nej"?
-Ät upp det där. -Det ska jag.
-Håll dig varm. -Jag lovar, tack.
-De tar väl hand om dig. -Det är som att ha två mödrar.
Eller tre, med din.
-Det måste ju vara trevligt. -Det har sina fördelar.
Jag sa det nästan högt nyss: "Vilken dag!"
Ja...
Det räcker inte riktigt till.
-Varför tittar du på mig så där? -Du sitter bara där.
-Och? -Se hur här ser ut. Det är så stökigt.
Ändå sysselsätter du dig inte med att försöka städa undan.
Ge mig lite av det där.
Om det ändå fanns nåt sätt för oss att återgälda honom.
Vad ger man till nån som kan...
...uppväcka de döda?
Vi har hört berättelserna om hur han mångfaldigade bröd och fisk i Dekapolis.
Vad kan han ens behöva?
Han behöver väl ingenting.
Det är kanske hela poängen.
Känner du dig bättre?
En underdrift.
Du ser definitivt bättre ut.
Tack...
Jag borde väl se riktigt utvilad ut efter en fyra dagar lång tupplur.
Fyra dagars sömn.
Men så var det ju inte alls.
Det vet jag.
Varför gjorde du det?
-Jag borde anat att du skulle ha frågor. -Jag menar allvar.
Varför just jag?
Det var inte så mycket "vem" som "när".
-Jag är glad att det blev du, förstås. -Jag förstår inte.
Min tid rinner ut, Las.
Det här var det sista.
Det sista vad?
Offentliga tecknet.
Ska du inte utföra fler stora mirakler?
Inte på den här sidan av...
Den här sidan av...?
-Jag har nåt att bekänna. -Du har inte gjort nåt fel.
Inte en syndabekännelse.
Men det finns nåt du inte känner till.
Det kan väl inte vara nåt av vikt...
Dina systrar skickade bud om din sjukdom till där vi befann oss i Pereen,
strax innan högtiden.
Jag bad dem ju att låta bli...
I vilket fall, jag begav mig inte genast till Betania.
Jag hade en sak att göra, en predikan att hålla i Jerusalem.
I templet?
Hur gick det?
Bortsett från att ledarna försökte stena mig...?
-Jag tyckte nog att det gick hyfsat. -Stena?
Du verkar inte hålla igen längre.
Nej.
Det kan jag inte.
Det är dags nu.
Det de försökte göra igår kommer de snart lyckas med.
Stenandet eller gripandet?
Du får se.
Nej, vänta. Gör inte så mot mig igen.
Lasarus, snälla. Lyssna bara.
Väntan, de fyra dagarna som dina systrar sörjde och led...
-Du ska veta att det inte var av grymhet. -Det skulle jag aldrig tro om dig.
Utan för att min Faders härlighet skulle bli synlig för alla idag.
Det var smärtsamt för mig att se er som fick genomlida det här.
Ännu mer smärtsamt att veta hur nödvändigt det var för vissa att se.
Särskilt mina egna följare.
Men det finns vissa för vilka det här drar igång en hel rad av händelser.
Har det inte varit så med de religiösa ledarna ända sen du började?
Det här är annorlunda.
Nu har de ett starkare underlag för bestraffning.
-De är män, de vill rädda sitt anseende. -Det går inte längre att förneka dig.
Det tolererar de inte.
Och mina följare kommer inte att förstå.
Jag har sagt det, tre gånger.
De verkar oförmögna att höra det.
Det är nog likadant för mig.
Även efter det som hände idag?
-Jag är människa. -Det är jag med.
Men min vän, du är ju Guds Son!
Det är jag.
Så jag förstår inte.
De flesta kommer inte göra det.
Det är mänskligt att bli frustrerad.
Och jag är frustrerad över att mina lärjungar ständigt missförstår.
Att de glömmer bort vad jag har gjort.
Och jag är arg på de religiösa ledarna
som förvränger tron... till nån slags feg låtsasteater.
Och jag bävar...
Jag bävar för det som kommer.
Bägaren jag måste dricka ur för att uppfylla min Faders vilja.
-Du skrämmer mig. -Du har legat i graven...
-...och du är rädd? -För din skull.
Jag älskar dig. Jag vill inte se dig lida.
Människosonen måste uthärda mycket.
Nej, det här vill jag inte höra.
Profeten Jesaja gav er många varningar.
Ja.
"Han blev föraktad och övergiven av människor.
En smärtornas man."
"Förtrogen med lidande."
Det var ju bara...
...ord på en skriftrulle.
Men nu handlar de om dig.
Kött och blod.
Då är det en annan historia.
En som närmar sig slutet.
Sätt dig ner och lugna ner dig!
Jag är trött på er. Lita på honom, säger ni. Jag kan inte göra det längre.
-Det här är inte rätt tillfälle... -Ni såg vad han gjorde!
-Sänk rösten! -Ni såg alla vad han gjorde!
-Sätt dig här... -Nej. Du kan sätta dig!
Jag står. Se hur det gick med ditt huvud! Och hur det gick för Petrus!
-Ni såg det allihop! -Behöver du gå ut till dem?
Jag ska diskutera allt i detalj när vi firar påskmåltiden.
Jag bad honom om en enda sak!
Inget ska förbli osagt.
Han med krossat hjärta... kan inte ta emot min kärlek eller mina ord ikväll.
-Rör mig inte. Jag tänker inte lugna mig! -Hans bröder bär honom.
-Försök se helheten... -Här finns ingen helhet!
Kom, du får ha i dig lite mat.
Jag tänker inte sova. Jag är inte trött.
Tomas, jag bara... Vänta, nej, låt bli!
-Du måste ersätta den där. -Jaha, Matteus, varför då?
För att när Lasarus förlorar nåt, så förtjänar han att få det återställt?
-Och när andra mister nåt... -För att det är hövligt.
Hövligast vore att inte krossa urnan alls.
-Jag har fått nog av att vara hövlig. -Det menar du inte.
Vad menar jag då, Andreas?
-Du är plågad. Vi förstår. -Nej, det gör ni inte.
Då hade ni varit lika sårade som jag.
Tomas, man kan inte lägga lidande på en våg och väga det.
Det som hände idag borde göra oss mer enade än nånsin.
Vi måste lägga personligt groll åt sidan och vara redo för stora förändringar.
Vänta, vänta! Han menar inte dig! Det sa han inte.
Oroa dig inte. Nu går vi och lugnar ner oss, va?
Jag hatar det han går igenom, det gör jag.
Men tänk på vad som hände idag. Dussintals sörjande såg det med egna ögon.
De religiösa ledarna... måste till slut erkänna vem han verkligen är.
Då kan de samarbeta med honom och ena oss mot våra förtryckare.
Det här är en av de största dagarna i vårt folks historia!
Jag håller med, men vi måste uttrycka oss mer finkänsligt kring honom.
Jerusalems religiösa ledare ogillar när nån blir mäktigare än dem, Judas.
Den här stunden har nog inte den betydelse du tror.
Om de inte gillar honom kan han släcka dem som lampor med ett enda ord.
-Det är allt som krävs. -Jag undrar fortfarande över det själv.
-Vadå? -"Med ett ord."
Varför botade inte Jesus bara, på avstånd, som han gjorde med Gaius son?
Han ville att vi skulle få se.
Få se stenen rullas bort...
Få se Lasarus gå ut ur graven i sin liksvepning.
Han vill också att vi deltar.
Han kunde ha rullat bort stenen och befriat Las med ett ord också.
Han sa det igår. "För att vi ska tro."
Det fungerade definitivt på mig.
Om Jerusalem får höra det här, och tror, kan det bli början av en armé?
Han har väl aldrig sagt nåt om en armé?
Han slängde iväg min dolk.
Förlåt, men ni tänker alltför...
Hör ni, tiden för återhållsamhet och blygsamhet är över.
Han har inte bett oss om nåt mer än att följa med honom och iaktta.
-Varför ska vi prata om nåt utöver det? -För att vi kan förlora Tomas i det här.
Han sa till oss igår
att inget kan rycka oss ur hans hand.
Han sa det om sina "egna får".
De som hör hans röst och tror.
Tomas kanske inte tillhör hans "egna får"?
-Har djävulen farit i dig? -Hur vågar du?
-Lugna er, allihop. -Ta tillbaka det!
-Vanära inte Jesus med ert beteende. -Hon har rätt.
Hör ni, timmen är sen.
Mycket har hänt de sista två dagarna. Nu behöver vi vila.
Vet du, jag är ledsen, verkligen, jag...
Nej, förlåt! Alltså, jag menade inte så.
Jag älskar Tomas, jag är bara...
Jag är bara ivrig, jag...
Jakob! Lille Jakob.
-Hur är det? -Det är ingen fara, jag mår bra.
-Den kommer i vågor, smärtan. -Från slagsmålet igår?
Hans smärtor hade redan börjat bli värre innan attacken.
Tomas har en poäng.
Varför alla andra och allting annat, men inte Lille Jakob?
Jag vill inte prata om mig ikväll.
Jag tycker vi gör som Petrus säger och ser till att få lite vila.
-Hur kan du vila, i ditt tillstånd? -Det är mellan mig och Gud.
Vilket det mesta som det har grälats om ikväll borde vara.
-Vi vill att du ska må bra. -Tack.
Men att stå och titta gör det inte bättre.
Maria och Marta har förberett samma rum som vi hade sist.
De kommer inte lägga sig före oss.
-Det är respektlöst att hålla dem vakna. -Hon har rätt.
Jag går. Filippos, Natanael, vi delade rum sist. Kom nu.
-Jag stannar tills det gått över. -Jag behöver bara några minuter.
Gå ni, vi kommer sen.
Natanael.
Petrus och jag kan hämta Johannes och Tomas.
Adonai i himlen vet att vi kommer behövas alla tre.
Säkert att det går bra, Lille Jakob?
-Vi stöttar honom. Det ordnar sig. -Tack, Matteus.
Jag behöver bara sitta ner.
-Såja, vi har dig. -Tack.
-Du fick visst ditt svar. -Vadå?
Att vi inte sitter shiva.
Inte ikväll.
Men jag känner ändå sorg.
Det känner jag med.
Det är nog för att Judas hade rätt.
Det här var hans största tecken hittills.
Vi behöver inte längre fundera över när "snart" är.
Ju mer jag läste Davids sånger, desto mer ville jag skriva en själv.
Du ska veta att vad än det här ska bli, så är det inte färdigt.
Det är fortfarande sällan du låter folk höra dina tankar.
De gånger du gjorde det, var jag alltid tacksam.
"Mörkret är inte frånvaron av ljus.
Det vore alltför enkelt.
Det är mer otyglat och ondskefullt.
Inte en plats, utan ett tomrum.
Jag var där en gång.
Mer än en gång.
Jag kunde varken se eller höra dig,
men du var ändå där.
Du väntade.
För mörkret är inte mörkt för dig.
Inte alltid.
Du grät.
Inte för att din vän var död, utan för att du snart skulle vara det.
Och för att vi inte kunde förstå det.
Eller inte ville förstå. Eller både och.
Det kommande mörkret var för djupt för oss att uppfatta.
Men så är även ljuset.
Det ena kommer före det andra.
Så var det alltid med dig.
Och är fortfarande.
Tårar rann ur dina ögon, och sen ur våra...
...innan allt ljus i världen slocknade.
Själva tiden ville dö med dig.
Ibland befinner jag mig där igen.
Eller snarare, den gör sig ovälkommet påmind.
Natten som var evig.
Tills den tog slut.
Bitter, och sen ljuv.
Men det bittra blev kvar i det ljuva och har aldrig riktigt försvunnit.
Du sa att det skulle bli så.
Inte med ord, men genom hur du levde.
'En sorgernas man, förtrogen med vemod.'
Vi ville inte se hans vemod.
Vi försökte titta bort, och besannade på så vis ditt väsen.
'En som man skyler ansiktet för.'
Men snart kunde vi inte gömma oss för det, lika lite som att hindra solens nedgång.
Eller dess uppgång.
Jag minns att du önskade att det fanns en annan väg.
När jag ser tillbaka, önskar jag detsamma.
Jag förstår fortfarande inte varför det måste vara så här.
Det bittra ofta blandat i det ljuva.
Jag kanske aldrig kommer förstå.
Åtminstone inte på den här sidan av..."