Odhoď palicu.
Kto si? Ako si to tu našiel?
Matthew.
Načo máš tú kapucňu?
Nikdy si nemôžeš byť dosť istá.
Mal si poslať správu, aby sme boli pripravené.
Myslel som, že cieľom je, aby ľudia nezistili, kde je.
Zee má ľudí, ktorí tajne nosia listy.
Veď vieš.
Etienna, kto je to? Čo sa deje?
Neočakávaný hosť, pani moja.
Mary.
- Matthew. - Mary.
Dúfam, že nejdem nevhod.
Nie.
Stále neobyčajne príjemná na pohľad.
Vidím, že už ti začal slabnúť zrak.
Dobre. Tak choďte obaja dnu.
Ochladzuje sa.
Ostatní mi neodpustia, ak prechladnete.
Poď.
Opatrne. Je tu tma.
Pozor, kam stúpaš.
Nemôžem uveriť, že si prišiel až sem, Matthew.
Je to nebezpečné.
A v tvojom veku.
V našom veku.
Bolo to dôležité.
Mary, dokončil som to.
- Tú knihu? - Nemohol som ju poslať kuriérom.
Chcel som, aby si si ju prečítala prvá. Prosím.
A chcem počuť tvoj názor. Preto som prišiel.
Nemôžem tomu uveriť.
Tak tvrdo si pracoval a tak dlho.
Bude to poklad na večné časy.
Chcem zistiť, či to tak bude.
Prežije nás to. Toľko vieme.
Viem, že to tak je.
Poďte k ohňu. Musíte sa zahriať.
Áno.
- Za málo. - Ďakujeme.
Mary.
Skôr ako sa pustíme do rozhovoru, obávam sa, že mám zlé správy.
Už som si na to zvykla.
O tomto som ti mohol poslať správu,
no myslel som si, že keď sem už idem,
poviem ti to osobne.
Kto?
Malý James.
Ako sa to stalo? Kde?
- Mary... - Nie, chcem to vedieť. Zvládnem to.
Vrav.
V dolnom Egypte.
Kráľ Hyrcanus ho dal prebodnúť kopijou.
No a čo Onya a dievčatá?
- Našťastie tam neboli, nevideli to. - Vďaka Bohu.
Zeeovi muži ich presúvajú k Nymphe a jej manželovi do Kolos.
- Pavol posiela listy cirkvi tam. - Tam by mali byť v bezpečí.
Pošlem list Onyai.
Čo jej napíšeš?
Že už viac netrpí.
Celý svoj život trpel bolesťami...
a len výnimočne sa sťažoval.
Áno.
- Ďakujem, Etienna. - Výborné.
Zostanem hore celú noc a prečítam si tvoj rukopis.
Chcem to opäť prežiť.
Vrátane ťažkých chvíľ.
Stalo sa niečo?
Preto si prišiel, nie?
Áno. Preto.
To len, niečo, čo som si všimol.
Môj stôl?
Píšem tam listy.
Ospravedlňujem sa, nemám v úmysle vyzvedať.
Ako som išiel okolo, všimol som si, že tie útržky nevyzerajú ako listy.
Čítal si to?
Nie, Mary, to by som nespravil.
Ja iba...
Tie časti, ktoré tam ležia mi pripadali pozoruhodné.
Matthew, dovoľ mi prečítať si tvoj zväzok.
Nezamestnávaj sa mojimi čarbanicami.
Som si istý, že je to viac, než len čarbanice.
- Prečo o tom vôbec hovoríme? - Pergamen je drahý.
Žiješ v jaskyni na úbočí hory ďaleko od obchodníkov a civilizácie.
Nikto v tvojej pozícii, alebo v mojej ním neplytvá.
To je pravda. Neplytvám ním.
Cením si tvoje myšlienky a rád si ich vypočujem.
Umožníš mi to?
Je to v poriadku.
Vieš, že som tu pre teba, teraz a vždy.
V poslednom čase mávam sny.
O niektorých temnejších časoch.
V mojom živote a Jeho...
a ostatných z nás.
Chcela som ich zapísať, aby som nezabudla...
Snažím...
sa ich zostaviť do niečoho.
Neviem. Ale sú len pre mňa.
- Nikoho iného. - Rozumiem.
Prepáč, že som vyzvedal.
Podelíš sa o to so mnou, iba ak to sama budeš chcieť.
Možno by som sa s tebou o ne mohla podeliť.
Môj dávny priateľ.
Ďakujem.
Len tú druhú ruku. Tak.
- Je to ťažké. Nechaj tu trochu. -Trochu.
Čo to som už odtiaľ vytiahol. Dobre.
- Dobre. - Dobre.
Dobre.
- Dobre. - Ďakujem.
- Prosím. - Ďakujem, Zee.
James. Toto je pre teba. Na dnešnú cestu.
Mala by byť pevnejšia, než tá predtým.
Včera si sa bil statočne, keď Ho chceli zatknúť.
Ani si nezaváhal.
To by sme nikdy nedopustili.
A čo ja? Pre mňa palicu nemáš?
Si ťažko zranený?
- Žartujem. - Dnešok nie je vhodný na žarty.
To ešte uvidíme. Šiva možno bude, možno nebude.
- Sú všetci odhlásení z izieb? - Áno.
- Judas, zaplatil si? - Áno, Rabbi.
Sme pripravení.
Tak už nestrácajme čas.
Prosím.
Premýšľal som o tom, čo si povedal.
Ďakujem, mimochodom.
Za čo?
Za nové sandále.
Tie drahé boli naozaj veľmi nepohodlné.
Vlastne sa na dnešnú cestu teším.
To ja nemôžem povedať.
Čo si včera myslel tým, že sa môžeme vrátiť k Lazarusovi?
- To, čo som povedal. - „Aby sme zomreli s ním?“
Ak ideme do Judea a zabijú nás, ako to skúsili včera,
tak je to Božia vôľa.
Ak je Božou vôľou, aby sme zomreli, aspoň už nebudem nič cítiť.
Myslel som si to.
V našej viere sa odsudzuje, keď si niekto želá umrieť.
V poslednej knihe Mojžišovej Boh vraví,
že ak je to medzi životom a smrťou, požehnaním a kliatbou,
máme zvoliť život.
Zaujímalo by ma, čo vtedy, keď nemáš na výber.
No mal by si dúfať, že budeš žiť.
Je to podstata samotného života, John.
Všetci to hovoria už pár týždňov.
Len čas odlišuje jedno od druhého.
Nachádzame sa uprostred nezvyčajných okolností, Thomas.
Nie, John, toto nie je nezvyčajná okolnosť.
Musíme prijať, že smrť je súčasťou života.
Vodu?
Nie, ďakujem.
Peter.
Včera som mal po tej rane do hlavy zahmlenú myseľ.
- Hovoril som o Jairusovej dcére? - Hovor tichšie.
Hovoril.
Možno už na tom nezáleží.
Lazarus je mŕtvy.
Ježiš ho ide prebudiť a vieme, čo to znamená.
Čo to môže znamenať.
Ježiš je rád, že tam nebol, aby zabránil Lazarusovej smrti.
A čokoľvek sa teraz udeje, bude Jeho vôľa,
takže sa nemáme čoho báť.
Vieš to povedať tak jednoducho.
Bolesť dokáže veci splošťovať.
Aké to bolo, kým som prišiel?
Ticho.
Myslíš, že veľa rozprávam?
Niekedy.
Ide o to, že sme boli neznámi.
Žiadna sláva...
či potupa.
Nikto nás nechcel ukameňovať.
Ale ty za to nemôžeš.
Ak nie ja...
niečo sa pokazilo?
Myslím, že áno, Judas.
Lazarus je mŕtvy.
O to ide.
Ideme na našu tretiu šivu za jeden rok.
No a?
On je Mesiáš.
Nemali by sme vyhrávať a nie stále prehrávať?
Toto neustále potácanie sa v popole...
sotva vyzerá ako sláva.
Hej.
Iba Ježiš vie, ako vyzerá skutočná sláva.
Istotne to nie je toto.
Možno.
„Buď budeme sedieť na šive, alebo nie.“
To ty si čítala list o Lazarusovej smrti.
Áno.
No je tu to, čo povedal Ježiš.
„Zaspal. Zobudil.“
Poznáš Davidov žalm? „Dokedy, Pane?“
Počula som iba pár viet. Spamäti ho neviem.
Mary.
Nechcem ti hovoriť, ako máš žiť, ale tento je hodný zapamätania.
To sú všetky, nie?
Začína sa závažnými otázkami:
„Dokedy ešte, Pane,
budeš na mňa zabúdať?
Dokedy budeš predo mnou skrývať tvár?“
To som zažila.
Končí sa ale akceptáciou a dokonca chválou.
„Spolieham na tvoju milosrdnú lásku. Nech sa mi srdce raduje, že si ma
zachránil a nech ti spieva chvály za všetko dobré, čo si mi urobil.“
To som spravila.
No nebol to pekný pohľad.
Ale uprostred sú slová:
„Vzhliadni na mňa, odpovedz mi, Pane, môj Boh. Rozjasni mi oči,
aby ma neprekvapil spánok smrti.“
Spánok a smrť.
Niekedy sa tieto pojmy prelínajú.
Zdá sa, že iba Boh pozná rozdiel.
Je to tvoja odpoveď na to, či šiva bude, alebo nebude?
Predtým, než sme išli na misie,
povedal som Ježišovi, že je irónia mať moc liečiť iných
a pritom stále znášať moje bremeno, toto krívanie.
Čo povedal?
Vysvetlil mi to a bolo to krásne.
To ale neznamená, že to nebolí.
Bolesť sa stále zhoršuje, aj bez toho, čo sa stalo včera.
A...
Ja neviem, ide mi o to, že...
ak Ježiš zobudí Lazarusa z toho spánku,
nevyvolá to ešte väčšie otázky, ako bola tá moja?
Samozrejme.
A budeme ich riešiť, až na to príde. Netrápme sa tým teraz.
A toto si očakávala?
Malý James...
nikomu neželám to, čím som si prešla, ale...
roky som bola stratená, tak som nič neočakávala.
Okrem temnoty.
A neustáleho tieňa.
Nočné výkriky.
Čudné hlasy.
Aj denné svetlo bolo ako tma,
len vo vzácnych chvíľach presvitali záblesky svetla.
A teraz to je naopak.
Odkedy zavolal moje meno, všetko je plné svetla, viac-menej.
Niekedy sa vyskytnú chvíľky temnoty, ktoré bolia ako predtým,
ale sú tu len občas, nie stále.
Mám už prax so smútkom...
a so stratou.
Nezodpovedateľné otázky.
Teraz som len vďačná...
za svetlo.
Nie som výnimočná, ale nie je to závideniahodný uhol pohľadu.
Získala som ho iba utrpením.
No.
Dúfam, že aj moje vlastné utrpenie mi prinesie
také zmierenie a múdrosť, aké si našla ty.
Ešte mám pred sebou dlhú cestu.
A ty si vyrástol.
Teba a Thaddeusa poznám najdlhšie,
od toho šabatu v mojom príbytku, keď som netušila, čo vôbec robím.
To som nevedel ani ja s Thaddeusom, takže...
To bolo jasné.
Nikto z nás nevedel, kam to smeruje.
Stále nevieme.
Aj tak.
Arnan.
Martha, kiež ti Boh poskytne útechu spolu so všetkými smútiacimi.
Táto zem je horším miestom bez neho. Prišli sme o neho priskoro.
Mary, toto je Arnan z Jeruzalema,
obchodný spoločník môjho brata.
Zlatý vek stavieb vo Svätom meste sa Lazarusovou smrťou skončil.
Nebolo väčšieho kováča v celej krajine.
Bol mi ako rodina a drahý priateľ môjho syna.
Nám všetkým bol drahý.
- Jabez. - Arnan.
Rodinný právnik.
- Je všetko v poriadku? - Ako sa dalo od Lazarusa čakať.
Martha, o teba a sestru bude postarané.
Jeho majetok, aktíva a peniaze prejdú priamo na vás,
s klauzulou, že prostriedky budú čiastočne vynaložené
na nepretržitú ochranu a starostlivosť o Mary,
dcéru Joachima z Nazaretu.
Lazarus o tom nikdy nehovoril.
Prečo ma neprekvapuje, že sa Lazarus priatelil s ľuďmi z Nazaretu?
- Nikdy nebol elitársky. - Vyrástli sme tam.
Ja som, ospravedlňujem sa, sestry, nechcel som vás tým uraziť.
Martha, väčšina peňazí je v banke, no nejaké sú aj v trezore,
vzadu v pracovni...
Nechajme to na neskôr.
Samozrejme. Ak budete čokoľvek potrebovať.
A keď som prichádzal,
Mal som ti povedať, že k Betánii ide skupina a chce vidieť Lazarusa.
- Koľkí sú? - Asi desiati, idú od Jordánu.
A tiež dodal: „Povedz jej, že prichádza On.“
On? Kto je to „On“?
Pane, keby si bol tu...
nebol by mi brat zomrel.
- Martha. - Snažím sa nebyť nahnevaná.
Neprišiel si skôr, Pane.
Len som...
Zmätená.
A zdrvená.
Chápem to.
Ale aj teraz viem...
že o čokoľvek by si prosil Boha.
Boh ti to dá.
- Dieťa moje... - Však?
Čokoľvek, čo nám prinesie nádej, či úľavu...
ty to dokážeš.
Tvoj brat vstane z mŕtvych.
Áno, ja viem, že vstane pri vzkriesení v posledný deň.
No na to budeme dlho čakať.
Nehovorím o takom zmŕtvychvstaní.
Ja som život, ktorý prekonáva smrť.
Tomu nerozumiem.
Ja som vzkriesenie a život.
Kto verí vo mňa, aj keď zomrie, bude žiť.
Nik neumrie naveky, kto žije a verí vo mňa.
Veríš tomu?
Verím, že ty si Kristus...
Boží Syn, ktorý mal prísť na svet.
Takže aj tomu, čomu nerozumiem...
verím.
Teraz, keď som tu...
fyzická smrť nepreruší náš večný život.
Verím, že si Kristus.
To viem.
Viac nepotrebujem.
Rýchlo, choď po sestru.
- Majster, mali by sme...? - Počkáme tu.
Odpusť mi, Rabbi.
Mali by sme chápať to, čo vravíš?
Musím sa priznať...
tiež ma to zaujíma.
Zrejme zatiaľ nie.
Neverím vlastným ušiam, John.
A bojím sa, že sa potvrdí to, čo si myslím.
Nie.
Som v poriadku.
Zatiaľ.
Je tu a volá ťa von.
Mňa?
Teraz?
Je tu?
- O kom to hovoria? - To neviem.
Sestra Lazarusova, kiež ti Boh poskytne útechu spolu...
Asi sa ide vyplakať do hrobky.
Nemala by byť sama.
Čo sa deje?
Rodinná hrobka je tým smerom.
Áno, ale od Jordánu prichádzajú nejakí ľudia, však?
Toto je východná brána.
Pane.
Keby si bol tu, nebol by mi brat zomrel.
Poslali sme ti správu.
Tak prečo si neprišiel?
Prečo si čakal?
Prečo?
Ukážem vám prečo.
Kde ste ho položili?
Pane, poď sa pozrieť.
Kto je ten muž? Lazarusov priateľ?
Či rodina?
Nikdy som ho nevidel.
Nikdy taký nebol.
Čo tým myslel?
„Ukážem vám prečo?“ Komu to vravel?
Povedal, že Lazarus na tú chorobu nezomrie.
- Čo sa to tu deje? - Čo tým myslel?
Uzdravil mnohých, otvoril oči slepému.
- Nemohol predísť Lazarusovej smrti? - Zachovaj pokoj.
- On plače. - A čo s tým chceš urobiť?
- Hnevá sa na nás? - Obaja s tým prestaňte.
Budeme sa pozerať.
Dobre?
- Poďme, braček. - Mali by sme ísť, Thomas.
Odvaľte kameň.
Povedal: „Odvaľte kameň.“
- Nepočuli ste ma? - Pane.
Ale už začal zapáchať.
Veď je už štvrtý deň mŕtvy!
Martha.
Určite vieš, že je to len drobnosť.
Nepovedal som ti, že ak uveríš, uvidíš Božiu slávu?
V tejto chvíli musíš jedine veriť.
Opäť vám vravím, odvaľte kameň!
Pripravení? Raz, dva, tri.
Oprite sa do toho!
Otče.
Ďakujem ti, že si ma vypočul.
Viem, že ma vždy vypočuješ...
ale pre zástup, ktorý tu stojí som to povedal,
aby uverili, že si ma ty poslal.
„Poslal?“
Čo to robí?
Povedal nám to minulú noc. Nepamätáš si?
Povedal to, aby sme my a iní v neho mohli uveriť.
- My už v neho veríme. - Nie všetci a vo všetkom.
Lazarus, poď von!
Lazarus!
Laz!
Rozviažte ho.
Dostaňte ho z tých obväzov.
Martha?
Áno, braček.
Som tu.
Čo sa stalo?
Si...
Si späť.
Ježiš.
sníva sa mi to?
To nie je sen.
Zobudil si sa.
A spal som?
Si späť v zemi živých, braček.
Ďakujem.
Mrzí ma, že to bolo takto,
no zároveň nie, lebo v tom všetkom je vyšší plán.
Verím ti.
Viem, že chceš, aby som bol skromný, ale pod týmto rubášom som nahý.
Hodil by sa ti kúpeľ.
A som hladný.
Nedramatizuj. Boli to len štyri dni.
Štyri dni?
Tvoje najdlhšie zdriemnutie.
Opatrne.
Je to skutočné.
Príbehy o Ježišovi z Nazaretu sú pravdivé.
Nazaret?
Musím ísť do Jeruzalema.
- Prečo? - Ježiš z Nazaretu.
- Vieš, kto to je? - Počul som jeho meno.
Musím sa vrátiť. Okamžite.
Teraz? Musíme zistiť, čo sa stalo.
- Myslím, že je jasné, čo sa stalo. - Áno, ale ako?
Všetci sa vráťte do svojich domovov. Šiva sa už nekoná.
Prečo nevravíš ľuďom, aby o tom mlčali?
Prečo si to spravil v prítomnosti toľkých?
Lebo nastal čas, Veľký James.
Pochopíš to.
Toto je ono.
Nevidíte?
Tento zázrak všetkých spojí!
Teraz ho už nikto nemôže odmietať!
- Thomas. - To nič, no tak.
To nič. Tu.
Mal by si sa napiť. Dajte mu vodu.
Napi sa. Tu.
Čo si to spravil?
Thomas.
Prosím, porozprávame sa.
Kedy?
Čoskoro?
Som unavený z tých všetkých „čoskoro“.
- Thomas, nerob to. Nie tu... - Áno. Presne tu.
Rabbi, pozri sa mi do očí.
Pozerám sa.
- A vždy budem. - To nie je odpoveď!
Prečo on a nie Ramah?
Prečo nie tvoj bratranec John? Toto je choré.
Nerád vyrušujem, no musíme s ním okamžite hovoriť.
Náš Rabbi práve niečo rieši. Prosím.
Thomas.
Neočakávam, že to teraz pochopíš.
Nie.
Čo Otec dopúšťa...
čo ja dopúšťam,
s cieľom naplnenia Otcovej vôle,
a viery a rastu Jeho cirkvi,
môže byť pre teba zdrvujúce.
A áno, dokonca aj pre mňa.
Je to príliš veľa, je to príliš, ja tomu nerozumiem.
Ja viem.
A v srdci ma to bolí.
Ale prosím.
Zostaň so mnou, Thomas.
Časom budeš rozumieť.
To, čo si urobil, ten zázrak, nahneval si tým saducejiho.
Dobre.
Sadujeci hneď odišiel do Jeruzalema.
Poznám takých, bude robiť problémy.
Asi áno.
A nezáleží ti na tom?
Záleží mi na tom.
Preto som to spravil.
Teraz už musím ísť za priateľom.
Thomas. Poď, braček.
To je v poriadku.
Už sa ti vracia sila?
Každou minútou viac a viac.
- A čo staré bolesti? - A pukanie v kolene?
Je tu.
Bez neho by si to nebol ty.
Nie.
Dobre. To stačí.
Aké to bolo?
Povedal som ti to, bol to hlboký spánok.
Nevidel si Eemu, alebo Abbu? Strýka Lamecha s jeho čudným okom?
- Mary! - Desil ma, keď som bola malá.
Pamätáš, ako si ho volal Kyklop?
Abba to nemal rád.
Vravel, že staré grécke báje sú pohanské.
Ktovie, či pri vzkriesení bude mať obe oči.
Mohli by sme sa spýtať.
- Rabbi. - Ako sa máme?
Stále mu puká koleno.
Áno, sme vďační, no do budúcnosti máme pár nápadov.
Otec mi umožňuje iba jeden zázrak na osobu, takže...
Dobre.
- Smieme byť s Lazarusom sami? - Máme ti povedať „nie“?
- Dojedz to. - Áno.
- Zostaň v teple. - Áno. Ďakujem.
- Starajú sa o teba pekne. - Akoby som mal dve matky.
Vlastne tri, aj s tvojou.
To musí byť pohodlné.
Má to svoje výhody.
Takmer som nahlas povedala: „To bol ale deň.“
Áno.
To by to nevystihovalo.
Čo sa na mňa tak pozeráš?
Len si tam tak sedíš.
A?
Pozri sa, aký je tu neporiadok.
A tebe ani nenapadne upratať to.
Nalej mi trochu.
Ako mu to budeme môcť odplatiť?
Čo dáš niekomu, kto môže...
oživiť mŕtvych?
A počuli sme príbehy o rozmnožení chleba a rýb v Dekapolise.
Čo by tak on potreboval?
On určite nepotrebuje nič.
Možno o tom to je.
Takže sa cítiš lepšie?
Slabý výraz.
Určite vyzeráš lepšie.
Ďakujem.
Čakal som, že budem vyzerať sviežo po štvordňovom zdriemnutí.
Štvordňový spánok.
Ale tak to nebolo.
To viem.
Prečo si to urobil?
- Mal som čakať, že sa budeš pýtať. - Myslím to vážne.
Prečo ja?
Nešlo o to „kto“, skôr „kedy“.
- Som rád, že si to bol ty. - Nerozumiem.
Už nemám čas, Laz.
Toto bolo posledné.
„Posledné“ čo?
Verejné znamenie.
Už nevykonáš žiadne zázraky?
Nie na tejto strane...
„Tejto strane“?
- Musím sa priznať. - Nespravil si nič zlé.
Nie k hriechu.
Musím ti povedať niečo, čo nevieš.
Tak toho je iste veľmi veľa.
Tvoje sestry poslali správu o tvojej chorobe do Perey
ešte pred koncom sviatkov.
Ale ja som to nechcel.
Aj tak, som hneď do Betánie neprišiel.
Musel som niečo spraviť, čakala ma kázeň v Jeruzaleme.
V chráme?
Aké to bolo?
Okrem toho, že sa ma kňazi snažili ukameňovať,
- povedal by som, že nevšedné. - Ukameňovať?
Zjavne sa už nedržíš v pozadí.
Nie.
Nemôžem.
Nadišiel čas.
To, o čo sa pokúsili včera, sa im čoskoro podarí.
Zatknúť ťa alebo ukameňovať?
Uvidíš.
Nie, zadrž. Toto mi znovu nerob.
Lazarus, prosím, vypočuj ma.
Štyri dni, počas ktorých tvoje sestry smútili a trpeli.
- Nebolo to z krutosti... - To by mi ani nenapadlo.
Ale aby v tom, čo sa stalo, mohla byť odhalená sláva môjho Otca.
Bolo bolestivé sledovať tých, ktorí pri tom trpeli.
Bolestivejšie bolo vedieť to, že to bolo nutné pre svedkov.
Zvlášť pre mojich nasledovníkov.
Ale pre iných to odštartuje sériu udalostí.
Nebolo to tak s náboženskými vodcami už od začiatku?
Toto je iné.
Teraz majú očividne jasnejšie dôvody na potrestanie.
- Musia si zachrániť tvár. - Už ťa nemôžu popierať.
To si nemôžem dovoliť.
A moji nasledovníci to nepochopia.
Povedal som im to už trikrát.
Ale akoby neboli schopní počuť to.
Aj ja sa cítim neschopný počuť to.
Aj potom, čo sa stalo dnes?
- Som človek. - To som aj ja.
Priateľ môj, lenže ty si Syn Boží.
Som.
Tak tomu nerozumiem.
Väčšina neporozumie.
Byť frustrovaný je ľudské,
a ja som frustrovaný, že mojim žiakom to neustále uniká.
A zabúdajú, čo som učinil.
A hnevám sa, ako náboženskí vodcovia
prekrucujú vieru na bezduché divadlo plné pretvárky.
A desím sa...
toho, čo príde.
Kalicha, čo musím vypiť, aby som naplnil Otcovu vôľu.
- Ty ma desíš. - Bol si v hrobe...
a predsa sa bojíš?
Ale o teba.
Milujem ťa. A nechcem ťa vidieť trpieť.
Syn človeka musí mnoho trpieť.
Nie, to nemôžem počúvať.
Prorok Isaiah ti dal mnoho varovaní.
Áno.
„Bol opovrhnutý a opustený ľuďmi.
Muž bolestí...
„ktorý poznal utrpenie.“
Boli to len...
slová na zvitku.
Teraz, keď sú o tebe,
z mäsa a kostí,
je to iný príbeh.
Príbeh blížiaci sa ku koncu.
Prečo si nesadneš? Hovorím, upokoj sa.
Som unavený z toho, ako mi vravíte, aby som mu veril. Už mu neverím.
- Thomas, teraz nie je chvíľa na... - Videli ste, čo spravil!
- Nehovor tak nahlas. - Všetci ste videli, čo tam vykonal.
- Čo keby si si radšej sadol? - Sadni si ty.
Budem stáť. Pozri sa, čo sa ti stalo s hlavou.
- A čo sa stalo Petrovi. - Thomas...
Videli ste to!
Chceš ísť za nimi?
O všetkom im porozprávam pri večeri na Pesach.
Požiadal som ho o jedinú vec!
Nič nezostane nevypovedané.
A jeho zlomené srdce dnes nedokáže prijať moju lásku ani slová.
- Nedotýkaj sa ma. Neupokojím sa. - Jeho bratia ho podržia.
- Musíš vidieť širší obraz. - Žiadny širší obraz nie je!
Poď. Musíš niečo zjesť.
Nejdem spať. Nejdem.
Thomas, vravím ti... Nie! Nerob to!
- To budeš musieť nahradiť. - Áno, Matthew? Prečo?
Lebo Lazarus si to zaslúži?
- A keď ostatní niečo stratia... - Pretože sa to patrí.
V prvom rade sa nepatrí rozbíjať niekomu džbány.
- Skončil som so slušnosťou. - To nemyslíš vážne.
A ako to myslím, Andrew.
Pozri, bolí ťa to.
- Chápeme. - Nie, nechápete.
Ak by ste to chápali, štvalo by sa vás to ako mňa.
Thomas, utrpenie sa nedá merať a zhodnocovať.
Čo sa dnes stalo, by nás malo ešte viac zjednotiť.
Zármutok musí prestať a musíme sa pripraviť na veľké zmeny.
Stoj.
- Nemyslel tým teba. - To nepovedal.
Netráp sa. Poďme si trochu oddýchnuť.
Hnevá ma, čím si prechádza. Naozaj.
No myslite na dnešok. Desiatky smútiacich to videli.
Náboženskí vodcovia musia uznať, kým skutočne je,
a budú s ním spolupracovať, nech nás zjednotí proti utláčateľom.
Toto je jeden z najväčších dní v dejinách nášho národa!
Súhlasím. Len musíme byť k nemu citlivejší.
Jeruzalemskí vodcovia nemajú radi, keď je niekto mocnejší než oni.
Neviem, či tento moment znamená to, čo si myslíš.
Ak ho odmietnu, tak ich slovom sfúkne ako lampu.
- Viac nepotrebuje. - Vieš, stále nad tým premýšľam.
- Nad čím? - „Jediné slovko.“
Prečo ho Ježiš neuzdravil na diaľku ako Gajovho syna?
Chcel, aby sme to videli.
To, ako bol odvalený kameň,
to, ako Lazarus vyšiel obviazaný z hrobky.
Chce, aby sme sa zúčastňovali.
Mohol slovkom aj odvaliť kameň, aj rozviazať Lazarusa.
Minulú noc nám to povedal. „Aby sme uverili.“
U mňa to fungovalo.
Ak to zistia v Jeruzaleme a uveria, mohol by to byť počiatok armády?
A kedy povedal čokoľvek o armáde?
Veď zahodil aj moju dýku.
Prepáčte, ale daktorí z vás premýšľate príliš.
Čas na zdržanlivosť a skromnosť už pominul.
Chcel len, aby sme s ním išli a pozorovali.
- Prečo sa o tom rozprávame? - Kvôli tomu môžeme prísť o Thomasa.
Pozrite... včera povedal,
že nikto a nič nás nemôže vytrhnúť z jeho ruky.
Povedal to o svojich „ovciach“,
ktoré počujú jeho hlas a veria.
Možno, že Thomas nie je z týchto oviec.
Posadol ťa diabol?
- Ako sa opovažuješ? - Odvolaj to.
- No tak, prosím! - Povedal som, odvolaj to!
Nerobte Ježišovi hanbu týmto správaním.
Ona má pravdu.
Už je neskoro.
Za tieto dva dni sa veľa udialo. Poďme si oddýchnuť.
Áno, mrzí ma to. Ja...
Mrzí ma to, naozaj. Takto som to nemyslel.
Ja milujem Thomasa. Len som...
som nadšený, nechcem...
James. Malý James.
- Si v poriadku? - To nič, nič mi nie je.
Hej.
- Tá bolesť prichádza vo vlnách. - Od toho včerajšieho boja?
Bolesť sa mu zhoršovala už predtým.
Thomas má pravdu.
Prečo všetci a všetko ostatné, ale Malý James nie?
Dnes sa nerozprávajme o mne, dobre?
Mali by sme počúvnuť Petra a trochu si oddýchnuť.
Ako by si mohol v tomto stave?
To je medzi mnou a Bohom.
Ako väčšina vecí, kvôli ktorým sa ste sa teraz hádali.
- Chceme, aby si bol v poriadku. - Vďaka.
Ale postávanie a pozeranie mi nepomôže.
Mary a Martha nám pripravili izby, tie, čo naposledy.
Nepôjdu spať pred nami.
Je neúctivé držať ich tak dlho hore.
Má pravdu.
Ja idem. Philip, Natanael, boli sme v tej istej izbe.
Poďme.
- A čo... - Zostanem s ním, kým to neprejde.
Len pár minút.
Choďte. My zostaneme.
Nathanael.
S Petrom ideme po Johna s Thomasa.
Pán vie, že na to bude treba všetkých troch.
Malý James, si v poriadku?
- Sme s ním. Zvládneme to. - Ďakujem, Matthew.
- Musím si sadnúť. - Poď.
- Držím ťa, poď. - Poď sem.
Ďakujem.
A máš odpoveď.
Čo?
Šiva nebude.
Túto noc nie.
No aj tak cítim žiaľ.
Tiež ho cítim.
Preto, lebo Judas mal pravdu.
Toto bolo jeho najväčšie znamenie.
Už nemusíme premýšľať, či hádať, kedy bude „čoskoro“.
Čím dlhšie čítam Dávidove žalmy, tým viac túžim napísať vlastný žalm.
Prosím, nezabúdaj, že to ešte nie je dokončené.
Stále nepúšťaš ľudí do svojej mysle.
A ja som bol za každý raz vďačný.
„Temnota nie je absencia svetla.
To by bolo jednoduché.
Je to viac neovládateľné a hrozivé.
Nie je to miesto, ale prázdnota.
Raz som tam bola.
Viac, než raz.
A hoci som ťa nemohla vidieť, ani počuť,
bol si tam.
Čakajúc.
Lebo temnota pre teba nie je temná.
Aspoň nie vždy.
Plakal si...
nie preto, že tvoj priateľ bol mŕtvy...
ale preto, že si mal byť ty.
A preto, že sme to nevedeli porozumieť...
alebo ani nechceli. Možno oboje.
Idúca temnota bola prihlboká, aby sme jej porozumeli.
Ale také je aj svetlo.
Jedno muselo prísť pred druhým.
Vždy to tak s tebou bolo.
Stále je.
Padali ti z očí slzy, a potom aj nám,
predtým, než na svete zhaslo každé svetlo.
A samotný čas chcel zomrieť s tebou.
Občas sa vraciam na to miesto,
či skôr, ono sa vracia bez pozvania ku mne.
Noc, ktorá bola večná...
až kým nebola.
Trpké, potom sladké...
no akosi tá trpkosť zostala v tom sladkom a nikdy nezmizla.
Povedal si nám, že to tak bude.
Nie svojimi slovami, ale tým, ako si žil.
Muž bolestí, ktorý poznal utrpenie.
Ale ten smútok sme nechceli vidieť...
a tak sme sa snažili pozerať inam a tým sme naplnili tvoju podstatu.
‚Pred ktorým si zakrývajú tvár.‘
Už sme sa pred tým nemohli skrývať. Ako ani západu slnku sa nedá brániť.
Alebo vychádzať.
Pamätám si, ako si si želal, aby bol iný spôsob.
A ja si želám to isté.
Stále neviem, prečo to musí byť takto.
Trpké takto zmiešané so sladkým.
Možno to nikdy nebudem vedieť.
Aspoň nie... na tejto strane...“
VYVOLENÍ