Odbaci štap.
Tko si ti? Kako si pronašao ovo mjesto?
Mateju.
Za Boga miloga, što će ti kapuljača?
Opreza nikad dovoljno.
Trebao si javiti da se pripremimo.
Mislio sam da je tajnost smisao skrivanja.
Šimun Zelot ima ljude koji kradomice donose pisma.
Znaš to.
Etiena, tko je to? Što se događa?
Nenajavljen gost, gospo.
Marijo.
Mateju. -Marijo.
Nadam se da nisam došao u nezgodno vrijeme.
Nisi.
I dalje si neobično lijep prizor.
Vidim da ti se vid počeo kvariti.
Hajde, uđite. Oboje.
Zahladilo je.
Ostali mi neće oprostiti ako se prehladite.
Dođi.
Oprezno. Vrlo je mračno.
Pazi gdje staješ.
Ne mogu vjerovati da si prešao toliki put, Mateju.
Osobito kad je tako opasno.
I u svojim godinama.
Našim godinama.
Bilo je previše važno.
Marijo, završio sam je.
Knjigu? -Nisam je mogao poslati po glasniku.
Htio sam da je prva pročitaš. Izvoli.
Želim čuti tvoje mišljenje. Moram ga čuti uživo.
Ne mogu vjerovati.
Radio si tako dugo i tako marljivo.
Ovo će biti blago za sve vijeke.
Želim da tako bude.
Nadživjet će nas. To znamo.
Znam da imam pravo.
Idite do vatre. Morate se ugrijati.
Da.
Nema na čemu. -Hvala.
Marijo.
Prije nego što išta više kažemo, moram ti prenijeti lošu vijest.
Navikla sam se na njih.
Ovo sam ti mogao javiti,
ali kad sam već dolazio,
odlučio sam ti osobno reći.
Tko?
Mali Jakov.
Kako se to dogodilo? Gdje?
Marijo... -Ne, želim znati. Podnijet ću to.
Reci mi.
U Donjem Egiptu.
Kralj Hirkan probo ga je kopljem.
A Onija i djevojke?
Srećom, nisu to vidjele. -Hvala Bogu.
Ljudi Šimuna Zelota vode ih do Nimfe i njezina muža u Kolosu.
Pavao šalje pisma crkvi ondje. -Ondje će biti sigurne.
Pisat ću Oniji.
Što bi joj napisala?
Da više ne pati.
Cijeli je život proveo u bolu.
Tako se rijetko žalio.
Da.
Hvala, Etiena. -Slasno je.
Cijelu ću noć čitati tvoj rukopis.
Želim sve proživjeti.
Čak i teške dijelove.
Nešto nije u redu?
Zato si došao, zar ne?
Ne. Da.
Ali primijetio sam nešto.
Moj stol?
Ondje pišem pisma.
Oprosti, nisam htio zabadati nos.
U prolazu sam primijetio da oni komadići papira ne izgledaju kao pisma.
Pročitao si ih?
Ne, nisam, Marijo. Ne bih to učinio.
Ali...
Ali ti su mi se komadići učinili neobičnima.
Mateju, dopusti da pročitam tvoju knjigu.
Nemoj se zamarati mojim žvrljotinama.
Uvjeren sam da nisu to puke žvrljotine.
Zašto razgovaramo o tome? -Svitak je skup.
Živiš u špilji na planini, daleko od trgovaca i civilizacije.
Nitko u našem položaju ne troši papir uzalud.
Istina. Nisam rastrošna.
Marijo, cijenim tvoje misli i žarko ih želim sve čuti.
Hoćeš li mi to dopustiti?
U redu je.
Znaš da sam uz tebe. Sada i uvijek.
U zadnje vrijeme sanjam.
O mračnijim vremenima.
O svom životu i njegovu...
O ostalima.
Htjela sam zapisati te snove kako ih ne bih zaboravila.
Pokušavam ih
složiti u nešto smisleno.
Ne znam. To je samo za mene.
Ni za koga drugoga. -Shvaćam.
Oprosti mi na znatiželji.
Želim da to podijeliš sa mnom samo ako tako želiš.
Možda ih mogu podijeliti s tobom.
Svojim najstarijim prijateljem.
Hvala.
Pomozi mi još s drugom rukom.
Teško je. Ostavi dio. -Samo malo.
Izvadio sam već nešto.
Dobro. -Dobro je.
Dobro.
-Hvala.
Izvoli. -Hvala, Šimune Zelote.
Jakove, izradio sam ga za tebe, za današnje putovanje.
Bit će čvršći od tvog starog štapa.
Jučer si se hrabro borio kad su ga došli uhititi.
Nisi oklijevao.
Ne bismo im to dopustili.
A ja? Hoću li i ja dobiti štap?
Teško si ozlijeđen?
Šalim se. -Ovo nije dan za zbijanje šala.
To ćemo tek vidjeti. Sjedit ćemo šivu ili nećemo.
Jeste li se svi odjavili? -Jesmo.
Judo, platio si gostioničaru? -Jesam, rabine.
Spremni smo, učitelju.
Dobro. Nemojmo tratiti vrijeme.
Izvolite.
Razmišljao sam o onome što si rekao.
Hvala ti.
Na čemu?
Na novim sandalama.
Nisam shvatio koliko su one skupe bile neudobne.
Danas se radujem hodanju.
Barem netko od nas.
Što si sinoć mislio kad si spomenuo posjet Lazaru?
Rekao sam što sam rekao. -Da umremo s njime?
Ako se vratimo u Judeju i ubiju nas, kao što su jučer pokušali,
takva će biti Božja volja.
Ako Bog želi da umremo s Isusom, barem više neću ništa osjećati.
I mislio sam da si to mislio.
Toma, naša vjera ne voli razgovor o priželjkivanju vlastite smrti.
Na kraju posljednje Mojsijeve knjige
Bog kaže da ako moramo birati između života i smrti, blagoslova i prokletstva,
uvijek treba odabrati život.
Pitam se što to znači kad čovjek nema izbora.
Hoću reći da bi se trebao nadati da ćeš živjeti.
Takav je život, Ivane.
Barem tako svi već tjednima govore.
Samo vrijeme razlikuje jedno od drugoga.
Živimo u iznimno neobičnim okolnostima, Toma.
Ne, Ivane. Ovo nisu neobične okolnosti.
Prisiljeni smo prihvatiti da je smrt dio života.
Vode?
Ne treba, hvala.
Petre.
Sinoć mi je um bio pomućen od udarca u glavu.
Jesam li spomenuo Jairovu kćer? -Stišaj se.
Znači, jesam.
Možda to sada i nije važno.
Lazar je mrtav.
Isus je rekao da će ga probuditi, a obojica znamo što to znači.
Što to može značiti.
Isus je rekao da mu je drago što nije spriječio Lazarovu smrt
i da će ono što će se dogoditi biti volja njegova.
To znači da se nemamo čega bojati.
Zvuči tako jednostavno.
Bol ti na određeni način posloži perspektivu.
Kako je bilo prije nego što sam došao?
Tiše.
Hoćeš reći da previše govorim?
Katkad.
Htio sam reći da je bilo mirnije.
Nije bilo slave
ni ozloglašenosti.
Nitko nas nije pokušao kamenovati.
Nisi posve kriv za to.
Ako nisam ja kriv,
je li nešto pošlo po zlu?
Mislim da jest, Judo.
Lazar je mrtav.
O tome govorim.
Idemo na treću šivu u manje od jedne godine.
Da, i?
On je Mesija.
Ne bismo li trebali pobjeđivati, a ne neprestano gubiti?
Posrtanje u dronjcima i prašini
ne djeluje slavno.
Samo Isus zna kako prava slava izgleda.
Ne može izgledati ovako.
Možda.
Sjedit ćemo šivu ili nećemo.
Nisi li ti pročitala pismo u kojem stoji da je Lazar mrtav?
Jesam.
Ali ne zaboravi što je Isus rekao poslije.
Spava. Probudit će se.
Znaš li za Davidov psalam Ta dokle, Jahve?
Čula sam prvih nekoliko stihova. Nisam ga upamtila.
Marijo!
Ne pokušavam ti reći kako da živiš, ali trebala bi ga upamtiti.
Kao i sve.
Psalam počinje velikim pitanjima.
Ta dokle, Jahve,
dokle ćeš me zaboravljati?
Dokle ćeš skrivati lice od mene?
To sam doživjela.
Ali završava prihvaćanjem, čak i hvalom.
Ja se u tvoju dobrotu uzdam, nek' mi se srce raduje spasenju tvome!
Pjevat ću Jahvi koji mi učini dobro.
I to sam činila.
Ali nije lijepo zvučalo.
Usred psalma postoji jedan stih.
Pogledaj, usliši, Jahve, Bože moj! Prosvijetli mi oči
da ne zaspim nasmrt.
Spavanje i smrt.
Te su riječi katkad sinonimi.
Čini se da samo Bog zna razliku.
Odgovara li ti to na pitanje o tome hoćemo li sjediti šivu?
Prije nego što smo krenuli na svoje zadatke,
pitao sam Isusa nije li ironično što mi daje moć da iscijelim druge
dok ja i dalje šepam.
Je li ti odgovorio?
Nešto mi je objasnio i bilo je prekrasno.
No to ne znači da i dalje ne trpim bol.
Bol se postupno pojačavao, čak i prije onoga jučer.
I...
Ne znam. Mislim da želim reći sljedeće.
Ako Isus probudi Lazara iz njegova sna,
neće li to dovesti do težih pitanja od onih koja mene muče?
Naravno da hoće.
I riješit ćemo ih. Nema smisla gristi se zbog toga.
Jesi li očekivala da bude ovako?
Mali Jakove, ja...
Nikomu ne bih htjela da proživi ono što sam proživjela,
ali budući da sam godinama bila izgubljena, ništa nisam očekivala.
Samo tamu.
Trajnu sjenu.
Vriskove u noći.
Neobične glasove.
Čak su mi i dani bili mračni.
Samo bi se u rijetkim trenucima probio tračak svjetlosti.
A sada se sve promijenilo.
Otkad me pozvao, sve je bilo dobro. Više-manje.
Bilo je još mračnih trenutaka koji bole kao i prije,
ali sada su iznimka, a ne pravilo.
Imam mnogo iskustva s tugom
i gubitkom.
I neodgovorenim pitanjima.
Sad sam samo zahvalna
na svjetlosti.
Nisam posebna. Nemoj mi zavidjeti na mojoj perspektivi.
Stekla sam je mukom.
Dobro.
Da barem meni moja muka
podari jednaku razinu prihvaćanja i mudrosti koje si ti pronašla.
Preda mnom je još dalek put.
A ti si napredovao.
Tebe i Tadeja poznajem najdulje,
od prvog šabata u mojem stančiću. Nisam imala pojma što radim.
Iskreno, nismo ni Tadej ni ja.
To se vidjelo.
Nitko od nas nije mogao sanjati gdje ćemo završiti.
Još ne možemo.
Još.
Arnane.
Marta, neka ti Adonaj pruži utjehu, kao i svim naricateljima Ziona i Jeruzalema.
Ovaj je svijet lošiji bez njega. Prerano nam je oduzet.
Marijo, ovo je Arnan iz Jeruzalema.
Stari poslovni partner moga brata.
Zlatno doba graditeljstva u Svetome Gradu završilo je Lazarovom smrću.
Nije bilo boljeg kovača u zemlji.
Bio je poput člana obitelji i drag prijatelj moga sina.
Svi su ga voljeli.
Jabeze. -Arnane.
Naš obiteljski odvjetnik.
Je li sve u redu? -Kao što možeš očekivati od Lazara.
Marta, ti i sestra bit ćete zbrinute.
Njegovo imanje, imovinu i novac naslijedit ćete vas dvije,
uz posebnu odredbu da se dio sredstava iskoristi
za zaštitu i skrb Marije,
Joakimove kćeri iz Nazareta.
Lazar mi to nije spominjao.
Zašto me ne čudi što Lazar ima prijatelje iz Nazareta?
Nije bio elitist, Arnane. -Odrasli smo ondje.
Ispričavam se, sestre. Nisam nikoga htio uvrijediti.
Marta, većina je novca u banci, ali jedan je dio u sefu, u uredu.
Možemo li poslije o tome?
Naravno. Ako vam išta sada zatreba...
Dok sam dolazio k vama,
Neftali mi je poručio da jedna skupina dolazi u Betaniju vidjeti Lazara.
Koliko ih ima? -Više od deset. Iz smjera Jordana.
Rekao je da on dolazi.
On? Tko je on?
Gospodine, da si bio ovdje,
moj brat ne bi umro.
Marto... -Pokušavam ne biti ljutita.
Nisi došao prije, gospodine.
Ja sam...
Zbunjena.
I shrvana.
Razumijem.
Ali i sada znam:
što god zaišteš od Boga,
dat će ti.
Dijete moje... -Zar ne?
Što god nam trebalo da nam pruži nadu ili olakšanje,
znam da to možeš učiniti.
Uskrsnut će tvoj brat.
Znam da će uskrsnuti o uskrsnuću, u posljednji dan.
To je daleko.
Ne govorim o tom uskrsnuću.
Ja sam život koji pobjeđuje smrt.
Ne razumijem.
Ja sam uskrsnuće i život:
tko u mene vjeruje, ako i umre, živjet će.
I tko god živi i vjeruje u mene, neće umrijeti nikada.
Vjeruješ li u ovo?
Vjerujem da si ti Krist,
Sin Božji, Onaj koji dolazi na svijet!
Iako to ne razumijem,
vjerujem.
Sad kad sam došao...
Smrt tijela ne prekida naš vječni život.
Vjerujem da si Krist.
To znam.
Zasad ne trebam više.
Otiđi brzo po svoju sestru.
Učitelju, hoćemo li... -Pričekat ćemo ovdje.
Oprosti, rabine.
Trebamo li razumjeti ono što govoriš?
Da, moram priznati...
I ja se pitam isto.
Vjerojatno ne još.
Ne vjerujem onome što čujem, Ivane.
A previše se bojim potvrditi ono što mislim da sam čuo.
Nemoj.
Dobro sam.
Za sada.
Ovdje je i zove te.
Mene?
Sada?
Ovdje je?
O komu govore? -Ne znam.
Sestro Lazarova, neka te Adonaj utješi, zajedno s...
Očito ide na grob plakati.
Ne bi smjela biti sama.
Što je bilo?
Obiteljska je grobnica ondje.
Ali rekao si da neki ljudi dolaze iz smjera Jordana, zar ne?
Ovo su istočne dveri.
Gospodine!
Da si bio ovdje, brat moj ne bi umro.
Javili smo ti!
Zašto nisi došao?
Zašto si čekao?
Zašto?
Pokazat ću vam zašto.
Kamo ste ga položili?
Gospodine, dođi i pogledaj.
Tko je taj čovjek? Lazarov prijatelj?
Je li član obitelji?
Nikad ga nisam vidio.
Nikad ga nisam vidio takva.
Što je mislio?
Pokazat će zašto? Komu je to govorio?
Rekao je da Lazar neće umrijeti od bolesti.
Što se događa? -Što je time mislio?
Izliječio je brojne ljude. Pomogao slijepcima da progledaju.
Mogao je spriječiti Lazarovu smrt. -Smiri se.
Plače. -Što ćeš učiniti?
Ljuti se na nas? -Prestanite ispitivati.
Gledat ćemo.
Dobro?
Dođi, brate. -Pođimo, Toma.
Odvalite kamen.
Rekao je da odvale kamen.
Nisam li bio jasan? -Gospodine.
Već će zaudarati.
Umro je prije četiri dana.
Marto.
Znaš da je to manji problem.
Nisam li ti rekao da ćeš vidjeti slavu Božju budeš li vjerovala?
Sada moraš samo vjerovati.
Ponavljam, odvalite kamen.
Spremni? Jedan, dva, tri.
Hajde! Uprite nogama!
Oče.
Hvala ti što si me uslišao.
Ja sam znao da me svagda uslišavaš;
no rekoh to zbog nazočnog mnoštva,
da vjeruju da si me ti poslao.
Poslao?
Što to radi?
Noćas nam je rekao. Ne sjećaš se?
Rekao je da ćemo tako mi i ostali vjerovati u njega.
Već vjerujemo u njega. -Ne svi i ne u svemu.
Lazare, izlazi!
Lazare!
Odriješite ga.
Skinite mu povoje.
Marto?
Da, brate.
Ovdje sam.
Što se dogodilo?
Ti...
Vratio si se.
Isuse.
Sanjam li?
Ovo nije san.
Upravo si se probudio.
Spavao sam?
Vratio si se u zemlju živih, brate.
Hvala.
Žao mi je što je moralo biti ovako,
ali i nije mi žao jer postoji viši plan.
Vjerujem ti.
Znam da želiš da budem skroman, ali nag sam ispod povoja.
I trebao bi se okupati.
Umirem od gladi.
Ne dramatiziraj. Prošla su tek četiri dana.
Četiri dana?
Nikad nisi toliko spavao.
Nježno!
Stvarno je!
Priče o Isusu iz Nazareta istinite su.
Iz Nazareta?
Moram se vratiti u Jeruzalem.
Što je bilo? -Isus iz Nazareta.
Znaš tko je to? -Već sam čuo za njega.
Moram se odmah vratiti.
Zašto? Moramo doznati što se dogodilo.
Jasno je što se dogodilo. -Ali kako?
Polako. Vratite se kućama. Ovo više nije šiva. Hvala.
Zašto ne govoriš ljudima da šute o ovome?
Zašto si to učinio pred tolikim mnoštvom?
Vrijeme je, Veliki Jakove.
Shvatit ćeš.
To smo čekali!
Kako ne shvaćate?
Ovo će čudo ujediniti sve!
Nitko ga sada ne može zanijekati.
Toma. -U redu je. Bit ćeš dobro.
U redu je. Dođi.
Donijet ćemo ti vode.
Popij vode. Izvoli.
Što si to učinio?
Toma.
Molim te, razgovarat ćemo.
Kada?
Uskoro?
Dojadilo mi je slušati o uskoro.
Toma, nemoj. Ne ovdje. -Da, ovdje.
Rabine, pogledaj me u oči.
Gledam te.
Uvijek hoću. -To nije odgovor.
Zašto si spasio njega, a Remu nisi?
Zašto nisi spasio rođaka Ivana? Ovo je bolesno.
Oprostite što prekidam, ali moramo odmah razgovarati.
Naš rabin mora nešto riješiti. Molim vas.
Toma.
Ne očekujem da to sada shvatiš.
Zaista ne.
Ono što Otac dopušta,
ono što ja dopuštam
kako bih ostvario Očevu volju,
te proširio vjeru i Njegovu crkvu...
To može shrvati tebe.
I da, čak i mene.
Previše je. Previše! Ne razumijem!
Znam.
I zbog toga me srce boli.
Ali, molim te.
Ostani uz mene, Toma.
S vremenom ćeš shvatiti.
Čudo koje si izveo uzrujalo je saduceja.
Dobro.
Saducej je već otišao za Jeruzalem.
Znam takve poput njega. Stvorit će nevolje.
Mislim da hoće.
Nije te briga?
Briga me.
Zato sam ovo i učinio.
Sada moram otići k našem prijatelju.
Toma. Dođi, brate.
U redu je.
Vraća li ti se snaga?
Iz minute u minutu.
A stare boljke? -Koljeno koje škljoca?
Još škljoca.
U protivnom to ne bi bio ti.
Nemoj.
Dobro, dosta.
Kako je bilo?
Rekao sam vam, kao da sam bio u dubokom snu.
Nisi vidio eemu ni abbu? Strica Lemeha s jezivim okom?
Marijo! -Bojala sam ga se kao djevojčica.
Zvali smo ga Kiklop.
Abba nije bio sretan.
Govorio je da su stare grčke pjesme poganske.
Pitam se hoće li imati oba oka kad uskrsne.
Da barem postoji netko koga možemo pitati.
Rabine. -Kako si?
Koljeno mu još škljoca.
Da, zahvalni smo, ali imamo prijedloge za idući put.
Otac mi dopušta samo jedno čudo po osobi.
Dobro.
Smijem li razgovarati nasamo s Lazarom? -Što ćemo reći? Da ne smiješ?
Pojedi do kraja. -Hoću.
Utopli se. -Hoću, hvala.
Dobro se brinu o tebi. -Kao da imam dvije majke.
S tvojom tri.
To je sigurno lijepo.
Zna biti.
Gotovo sam naglas rekla: Kakav dan.
Da.
To bi bio preblagi opis.
Zašto me tako gledaš?
Samo sjediš.
Da, i?
Pogledaj kakav je ovdje nered.
Ne pokušavaš ga počistiti.
Daj mi malo.
Da mu se barem možemo nekako odužiti.
Što dati nekomu
tko može oživjeti mrtve?
Čuli smo priče o tome kako umnaža ribe i kruh u Dekapolisu.
Što bi mogao trebati?
Sigurno ne treba ništa.
Možda je u tome stvar.
Osjećaš se bolje?
To je blago rečeno.
Svakako izgledaš bolje.
Hvala.
Očekivao bih da izgledam osvježeno nakon što sam četiri dana drijemao.
Četiri si dana spavao.
Ali zapravo nisam.
Znam to.
Zašto si to učinio?
Trebao sam predvidjeti da imaš pitanja. -Ozbiljan sam.
Zašto ja?
Nije bilo važno tko, nego kada.
Drago mi je što si to bio ti. -Ne razumijem.
Nemam više vremena, Lazare.
Ovo je bio posljednji.
Što to?
Posljednji javni znak.
Nećeš više izvoditi velika čuda?
Ne s ove strane...
Ne s ove strane?
Moram ti se ispovjediti. -Nisi griješio.
Ne govorim o grijehu.
Moram ti priznati nešto što nisi znao.
Toga je svakako mnogo.
Tvoje su mi sestre javile da si bolestan dok sam bio u Pereji.
Prije kraja blagdana.
Zabranio sam im to.
No nisam se odmah zaputio u Betaniju.
Morao sam nešto obaviti, održati propovijed u Jeruzalemu.
U hramu?
Kako je prošlo?
Osim što su me vjerski vođe pokušali kamenovati?
Iznadprosječno dobro. -Kamenovati?
Očito se više ne suzdržavaš.
Ne.
Ne mogu.
Došlo je vrijeme.
Ono što su jučer pokušali uskoro će im uspjeti.
Kamenovanje ili uhićenje?
Vidjet ćeš.
Ne, čekaj. Nemoj mi to opet raditi.
Lazare, molim te, samo me slušaj.
Ta četiri dana koliko su tvoje sestre čekale, tugovale i patile...
Nisam to učinio iz okrutnosti. -To nikad ne bih pomislio.
Učinio sam to da slavu svoga Oca pokažem svima koji su danas vidjeli uskrsnuće.
Bilo mi je bolno gledati one od vas koji su to proživjeli.
A još mi je bolnija činjenica što je to bilo nužno za one koji su to vidjeli,
osobito moje sljedbenike.
U nekima će to pokrenuti niz zbivanja.
Nije li s vjerskim vođama tako od početka?
Ovo je drukčije.
Sad imaju temelj za kaznu.
Ljudi su. Moraju spasiti obraz. -Postao si neosporan.
Ne može biti tako.
Moji sljedbenici neće shvatiti.
Triput sam im rekao.
Kao da to ne mogu čuti.
Ni ja to nisam sposoban čuti.
Čak i nakon ovoga danas?
Čovjek sam. -I ja sam!
Ali, prijatelju, ti si Sin Božji.
Jesam.
Ne razumijem.
Većina neće.
Frustracija je ljudski osjećaj.
Frustriran sam što moji učenici nikako da shvate.
Zaboravljaju ono što sam učinio.
Ljutit sam
zbog načina na koji vjerski vođe iskrivljavaju vjeru
u kukavički igrokaz laži.
Bojim se...
Bojim se onoga što slijedi.
Čaše iz koje moram piti da bih ispunio Očevu volju.
Plašiš me. -Bio si u grobu.
I bojiš se?
Zbog tebe.
Volim te. Ne želim da patiš.
Sin Čovječji mora mnogo patiti.
Ne. Ne mogu to slušati.
Prorok Izaija dao je brojna upozorenja.
Jest.
Prezren bješe, odbačen od ljudi,
čovjek boli...
Vičan patnjama.
To su bile samo...
Samo riječi na svitku.
A sad kad govore o tebi,
čovjeku od krvi i mesa,
to je druga priča.
Priča koja se bliži kraju.
Zašto ne sjedneš? -Govorim ti da se smiriš.
Dosta mi je toga da mi govori da mu vjerujem. Neću više.
Ovo nije trenutak... -Vidio si što je učinio!
Stišaj se. -Svi ste vidjeli!
Sjedni... -Neću! Ti sjedni!
Ustat ću. Pogledaj što ti se dogodilo s glavom.
Pogledaj što se dogodilo Petru. Svi ste vidjeli.
Moraš izaći k njima?
O svemu ću razgovarati s njima na večeri za Pashu.
Zatražio sam samo jedno!
Ništa neće ostati neizrečeno.
Onaj komu je slomljeno srce večeras ne može čuti moje riječi ljubavi.
Braća će ga ponijeti.
Sagledaj širu sliku. -Nema je!
Dođi. Moraš nešto pojesti.
Neću spavati. Nisam umoran.
Toma, samo... Nemoj, Toma!
Morat ćeš to zamijeniti. -Da, Mateju? Zašto?
Kad Lazar nešto izgubi, zaslužuje to dobiti natrag?
Kad ostali izgube... -Tako je pristojno!
Nije pristojno razbiti posudu.
Dosta mi je pristojnosti i svega. -Ne misliš tako.
Reci mi što mislim, Andrija.
Patiš.
Shvaćamo. -Ne shvaćate.
Da shvaćate, bili biste uvrijeđeni kao i ja.
Toma, nema koristi od uspoređivanja patnje.
Ono što se danas dogodilo trebalo bi nas dodatno ujediniti.
Moramo zanemariti osobne zamjerke i pripremiti se za velike promjene.
Čekaj!
Nije mislio na tebe! -Nije to rekao.
Bez brige. Stanimo na trenutak.
Žao mi je zbog onoga što proživljava.
Ali sjetite se što se danas dogodilo. Deseci naricatelja vidjeli su to.
Vjerski vođe napokon će morati priznati tko je on.
Surađivat će s njime kako bi nas ujedinili protiv tlačitelja!
Ovo je jedan od najvećih dana u povijesti našeg naroda.
Slažem se. Samo moramo biti obzirniji u njegovoj blizini.
Vjerski vođe iz Jeruzalema ne vole da je itko moćniji od njih, Judo.
Nisam siguran da ovaj trenutak znači ono što misliš.
Ako ga ne vole, može ih jednom riječju ugasiti, poput uljanice.
To bi bilo dovoljno. -To me još muči.
Što? -To s jednom riječju.
Zašto Isus nije na daljinu izliječio Lazara, kao Gajeva sina?
Htio je da to vidimo.
Da vidimo kako odvaljuju kamen,
da vidimo kako Lazar izlazi iz grobnice u povojima.
Želi da sudjelujemo.
Mogao je riječju odvaliti kamen i odmotati Lazarove povoje.
Rekao nam je zašto noćas. Kako bismo vjerovali.
Kod mene je upalilo.
Ako u Jeruzalemu čuju to i povjeruju, hoće li to biti početak skupljanja vojske?
Je li ikad spomenuo vojsku?
Bacio je moj bodež.
Oprostite, ali neki od vas razmišljaju previše...
Prošlo je vrijeme suzdržanosti i skromnosti.
Od nas je tražio samo da pođemo s njime i gledamo.
Zašto raspravljamo o ičem drugom? -Zbog ovoga bismo mogli izgubiti Tomu.
Jučer nam je rekao
da nas nitko i ništa ne može odvući od njega.
To je rekao za svoje ovce.
One koji čuju njegov glas i vjeruju.
Možda Toma nije njegova ovca.
Zar je vrag ušao u tebe?
Kako se usuđuješ? -Povuci to.
Smirite se. -Povuci to!
Nemoj vrijeđati Isusa takvim riječima.
Ima pravo.
Kasno je.
Zadnja se dva dana štošta dogodilo. Odmorimo se.
Oprosti. Uistinu mi je žao.
Uistinu mi je žao. Nisam tako mislio.
Volim Tomu. Ja...
Uzbuđen sam.
Jakove! Mali Jakove!
Jesi li dobro? -Da, dobro sam.
Bol dolazi u valovima. -Od jučerašnjeg okršaja?
Bol mu se pogoršavao još prije napada.
Toma ima pravo.
Zašto sve i svakoga, a ne Malog Jakova?
Ne želim večeras govoriti o sebi.
Moramo poslušati Petra i odmoriti se.
Kako ćeš se odmoriti u tom stanju?
To je između mene i Boga.
Kao i većina onoga oko čega smo se večeras prepirali.
Želimo da budeš dobro. -Hvala.
Ali nema koristi od toga da stojimo i gledamo.
Marija i Marta pripremile su nam sobe, iste kao i prošli put.
Neće leći dok mi ne legnemo.
Nije pristojno pustiti ih da ovoliko bdiju.
Ima pravo.
Idem. Filipe, Natanaele, u istoj smo sobi.
Hajdemo.
A... -Ostat ću s njim dok bol ne prođe.
Trebam samo nekoliko minuta.
Idi. Uskoro ćemo doći.
Natanaele.
Petar i ja pokupit ćemo Ivana i Tomu.
Adonaj zna da ćemo to morati sva trojica.
Mali Jakove, sigurno si dobro?
Pomoći ćemo mu. Bit će dobro. -Hvala, Mateju.
Samo moram sjesti. -Evo.
Držim te. -Dođi.
Hvala.
Dobila si odgovor.
Što?
Nećemo sjediti šivu.
Večeras nećemo.
Ali još sam tužna.
I ja.
Zato što je Juda imao pravo.
Izveo je najveći znak u javnosti.
Više se ne moramo pitati kad će uskoro doći.
Što sam više čitala Davidove psalme, osjećala sam potrebu da napišem jedan.
Bez obzira na to kako će izgledati, još nije završen.
Rijetko drugima puštaš da ti zavire u misli.
Bio sam ti zahvalan kad god si to učinila.
Tama nije nedostatak svjetla.
To bi bilo prejednostavno.
Izvan kontrole je i zlokobna.
Nije mjesto, nego praznina.
Jedanput sam bila u njoj.
Više od jedanput.
Iako te nisam mogla vidjeti ni čuti,
bio si ondje.
I čekao.
Zato što tama tebi nije bila mračna.
Barem ne uvijek.
Plakao si.
Ne zato što ti je prijatelj umro,
već zato što ćeš ti uskoro umrijeti.
I zato što to nismo mogli shvatiti.
Ili nismo htjeli. Ili oboje.
Nadolazeća tama bila je pregusta da bismo je pojmili.
No takva je i svjetlost.
Jedno je moralo doći prije drugoga.
S tobom je uvijek bilo tako.
Još jest.
Suze su ti orosile oči, a onda i naše,
prije nego što je svako svjetlo u svijetu ugasnuto.
I vrijeme je htjelo umrijeti s tobom.
Katkad se vraćam tom mjestu.
Točnije, ono se vraća meni, nepozvano.
Onoj noći koja je bila vječna,
sve dok nije završila.
Gorka, ali ipak slatka.
No gorčina je ostala u slatkoći i nikad nije posve nestala.
Rekao si nam da će biti tako.
Ne riječima, nego načinom na koji si živio.
Čovjek boli, vičan patnjama.
Ali tu patnju nismo htjeli vidjeti.
Stoga smo pokušali skrenuti pogled i time smo potvrdili tvoju bit.
Od koga svatko lice otklanja.
No ubrzo se više nismo mogli skloniti, kao što ne možemo spriječiti Sunce da zađe
ili da izađe.
Sjećam se da sam željela da postoji drugi način.
Kad se sada toga prisjetim, još to želim.
Ne znam zašto je moralo biti tako.
Gorčina se često miješa sa slatkoćom.
Možda nikad neću doznati.
Barem ne s ove strane...
ODABRANI