Pudota se keppi.
Kuka olet? Miten löysit tämän paikan?
Matteus.
Taivaan tähden. Miksi huppu?
Ei voi koskaan olla liian varma.
Olisit lähettänyt sanan, jotta olisimme valmistautuneet.
Tarkoitus oli, ettei kukaan tietäisi, missä hän on.
Kiivailijalla on väkeä, jotka salakuljettavat viestejä.
Tiedät sen.
Etienna, kuka siellä on? Mitä tapahtuu?
Yllätysvieras, emäntäni.
Maria.
Matteus. -Maria.
Toivottavasti ei ole huono hetki.
Ei.
Edelleen epätavallinen ilo silmälle.
Näkösi vaikuttaa heikentyvän.
No niin. Sisään nyt molemmat. Alkaa tulla kylmä.
Muut eivät anna anteeksi, jos annan teidän vilustua.
Tule.
Varovasti. On kovin pimeää. Katso, mihin astut.
En saata uskoa, että tulit tänne asti, Matteus.
Vaaraa uhmaten ja sinun iässäsi.
Meidän iässämme.
Tämä oli tärkeää.
Maria, sain sen valmiiksi.
Kirjanko? -En uskaltanut luottaa lähettiin.
Halusin, että sinä luet sen ensin. Ole hyvä.
Haluan kuulla mielipiteesi. Siksi minun piti tulla.
Uskomatonta.
Työskentelit niin kovasti ja pitkään.
Tästä tulee ikiaikainen aarre.
Tulin varmistamaan sen.
Se on meitä pitkäikäisempi. Sen verran tiedämme.
Tiedän olevani oikeassa.
Nuotion luokse sieltä. Teidät pitää saada lämpimiksi.
Kyllä.
Tervetuloa. -Kiitos.
Maria.
Ennen kuin sanomme muuta, niin valitettavasti on huonoja uutisia.
Olen tottunut niihin.
Tästä olisin voinut lähettää viestin, -
mutta koska olin tulossa tänne, -
ajattelin kertoa henkilökohtaisesti.
Kenestä on kyse?
Pikku-Jaakobista.
Miten se tapahtui? Missä?
Maria, et... -Ei, haluan tietää. Kestän kyllä. Kerro.
Ala-Egyptissä.
Kuningas Hyrkanos lävistytti hänet keihäällä.
Entä Onya ja tytöt?
Onneksi he eivät olleet näkemässä. -Jumalan kiitos.
Kiivailijan miehet vievät heitä Nymfan ja tämän miehen luokse Kolossaan.
Paavali on kirjoittanut seurakunnalle. -Siellä he ovat turvassa.
Lähetän kirjeen Onyalle.
Mitä sanoisit hänelle?
Jaakob ei kärsi enää.
Hän kärsi kivuista koko elämänsä -
ja valitti hyvin harvoin.
Niin.
Kiitos, Etienna. -Herkullista.
Valvon koko yön ja luen käsikirjoituksesi.
Haluan elää sen kaiken uudelleen.
Myös vaikeat ajat.
Onko jokin vialla?
Siksihän tulit, eikö niin?
Kyllä.
Huomasin vain jotain.
Kirjoituspöytänikö?
Kirjoitan kirjeeni siellä.
Anteeksi. En tarkoittanut urkkia.
Huomasin kulkiessani ohi, etteivät ne lappuset näytä kirjeiltä.
Luitko ne?
En. Ei, Maria. Pois se minusta.
Minä vain...
Ne lojuvat kirjoitukset tuntuivat oudoilta.
Matteus, anna minun lukea teoksesi.
Älä välitä raapustuksistani.
Olen varma, että ne ovat enemmän kuin raapustuksia.
Miksi puhumme tästä? -Pergamentti on kallista.
Asut luolassa vuorilla kaukana kauppiaista tai sivistyksestä.
Kukaan sinun tai minun asemassani ei tuhlaa paperia.
Totta. En ole tuhlaavainen.
Maria, arvostan ajatuksiasi ja haluan kovasti kuulla ne kaikki.
Sallitko minun?
Ei se mitään.
Tiedät, että olen aina tukenasi, nyt ja aina.
Viime aikoina olen nähnyt unia.
Joistain niistä synkimmistä ajoista.
Oman elämäni ja hänen elämänsä -
ja muidenkin joukossamme.
Halusin kirjoittaa ne muistiin, jotta en unohtaisi.
Yritän koostaa niistä jotakin.
En tiedä. Vain itselleni.
Ei kenellekään muulle. -Ymmärrän.
Anteeksi, että nuuskin.
Haluan sinun kertovan vain jos se tuntuisi sinusta sopivalta.
Ehkä voin näyttää ne sinulle.
Vanhimmalle ystävälleni.
Kiitos.
Ehkä toinen käsivarsi vain. Hyvä.
Tämä painaa. Jätä jotain. -Hiukan. Jätin jo. Pärjään kyllä.
Okei. -No niin.
Hyvä tuli. -Kiitos.
Kas noin. -Kiitos, Kiivailija.
Jaakob, tein tämän sinulle päivän taivalta varten.
Se on vahvempi kuin entisesi.
Panit urheasti hanttiin eilen, kun häntä tultiin pidättämään.
Et edes epäröinyt.
Emme aikoneet antaa sen tapahtua.
Entä minä? Saanko kävelysauvan?
Oletko pahasti loukkaantunut?
Kunhan vitsailen. -Ei ole vitsailupäivä.
Jää nähtäväksi. Joko vietämme šivaa tai emme.
Jättivätkö kaikki huoneensa? -Kyllä.
Juudas, maksoitko majatalon isännälle? -Kyllä, rabbi.
Olemme valmiita, mestari.
Hyvä. Ei tuhlata enempää aikaa.
Olkaa hyvä.
Mietin sitä, mitä sanoit.
Kiitos sinulle muuten.
Mitä?
Uusista sandaaleista.
En tajunnut, kuinka epämukavat ne kalliit olivat.
Itse asiassa odotan innolla päivän patikointia.
Taidat olla ainoa.
Mitä tarkoitit eilen illalla puhuessasi Lasaruksen luokse menemisestä?
Sanoin mitä sanoin. -"Kuollaksemme hänen kanssaan"?
Jos palaamme Juudeaan ja he tappavat meidät, kuten yrittivät eilen, -
se on sitten Jumalan tahto.
Ja jos Jumalan tahto on, että kuolemme Jeesuksen kanssa, -
ainakaan minun ei tarvitse tuntea enää mitään.
Sitä ajattelinkin.
Tuomas, uskonnossamme ei ole yleensä hyväksyttyä toivoa omaa kuolemaansa.
Viimeisen Mooseksen kirjan viimeisissä sanoissa -
Jumala sanoo, että jos pitää valita -
"elämän ja kuoleman, siunauksen ja kirouksen" välillä, on valittava elämä.
Mitähän se mahtaa tarkoittaa, jos ei ole valinnanvaraa.
Tarkoitan, että sinun pitäisi toivoa eläväsi.
Se on koko elämän olemus, Johannes.
Sitä kaikki ovat viikkokausia sanoneet.
Vain aika erottaa yhden toisesta.
Tuomas, olosuhteemme ovat erittäin poikkeukselliset.
Ei, Johannes. Tämä ei ole poikkeustilanne.
Meidät on pakotettu hyväksymään, että kuolema kuuluu elämään.
Vettä?
Ei, kiitos.
Pietari.
Eilisiltana mieleni oli sekaisin siitä iskusta päähän.
Sanoinko jotain Jairoksen tyttärestä? -Puhu hiljempaa.
Siis sanoin.
Ehkä sillä ei ole nyt väliä.
Lasarus on kuollut.
Jeesus sanoi herättävänsä hänet. Tiedämme kumpikin, mitä se tarkoittaa.
Mitä se voi tarkoittaa.
Jeesus sanoi olevansa iloinen, ettei ollut estämässä Lasaruksen kuolemaa.
Ja että mitä seuraavaksi tapahtuukaan, on hänen tahtonsa.
Meillä ei ole siis mitään pelättävää.
Saat sen kuulostamaan niin yksinkertaiselta.
Kivulla on tapa tasoittaa asiat.
Millaista oli ennen kuin liityin mukaan?
Hiljaisempaa.
Puhunko sinusta liikaa?
Joskus.
Tarkoitan, että olimme suhteellisen tuntemattomia.
Ei ollut hyvää eikä huonoa mainetta.
Kukaan ei ollut edes yrittänyt kivittää meitä.
Se ei ollut täysin sinun syytäsi.
No, jos ei minun, -
onko jokin mennyt pieleen?
Uskon, että on, Juudas.
Lasarus on kuollut.
Sitä tarkoitinkin.
Olemme matkalla kolmanteen šivaan alle vuoden sisällä.
Entä sitten?
Hän on Messias.
Eikö meidän pitäisi voittaa eikä jatkuvasti hävitä?
Tämä jatkuva kompurointi säkkikankaassa ja tuhkissa -
ei oikein näytä kunnialta.
Hei.
Vain Jeesus tietää, miltä todellinen kunnia näyttää.
Ei se tällaista voi olla.
Kenties.
"Vietämme šivaa tai emme."
Etkö sinä lukenut kirjeen, jossa sanottiin Lasaruksen kuolleen?
Kyllä, mutta Jeesus sanoi jotain sen jälkeen.
"Nukkuu. Herätetään."
Tunnetko Daavidin virren "Herra, kuinka kauan"?
Olen kuullut vain alkusäkeet. En muista sitä ulkoa.
Voi, Maria.
En yritä opettaa, miten pitää elää, mutta se on hyvä painaa mieleen.
Eivätkö ne kaikki ole?
Se alkaa suurilla kysymyksillä.
"Herra, kuinka kauan? Oletko unohtanut minut iäksi?
Kuinka kauan peität minulta kasvosi?"
Tuttua minulle.
Mutta se päättyy hyväksyntään ja jopa ylistykseen.
"Minä luotan sinun armoosi, -
saan iloita sinun avustasi."
"Minä laulan kiitosta Herralle, hän pitää minusta huolen."
Tuttua sekin.
Tosin se ei ollut nättiä.
Mutta keskellä on tämä lause:
"Katso minun puoleeni ja vastaa minulle, Herra, minun Jumalani. Sytytä silmiini valo, -
älä anna minun nukkua kuolemaan."
Nukkuminen ja kuolema.
Joskus niillä tarkoitetaan samaa.
Ilmeisesti vain Jumala tietää eron.
Vastaako se kysymykseesi, miksi sanoin, että vietämme šivaa tai emme?
Ennen kuin kävimme lähetysmatkoillamme -
kysyin Jeesukselta siitä ironiasta, -
että hän antoi minulle parantamisen kyvyn, vaikka itse kannan vammani taakkaa.
Vastasiko hän?
Hän selitti osittain, ja se oli kaunista.
Se ei tarkoita, etteikö minulla olisi kipuja.
Kivut olivat jo tasaisesti pahentumassa ennen eilisiä tapahtumia. Ja...
En tiedä. Minusta kai tuntuu, -
että jos Jeesus herättää Lasaruksen unestaan, -
eikö se vain loisi suurempia kysymyksiä kuin se, jonka kanssa olen kamppaillut?
Totta kai.
Sitten käsittelemme ne. Ei ole hyötyä ahdistua siitä nyt.
Onko kaikki tämä sellaista kuin odotit?
Pikku-Jaakob...
En toivoisi kenellekään sitä, mitä jouduin kokemaan, -
mutta koska olin kaikki ne vuodet hukassa, en koskaan odottanut mitään.
Paitsi pimeyttä.
Jatkuvaa varjoa.
Kiljuntaa yössä.
Outoja ääniä.
Jopa päivällä tuntui pimeältä -
paitsi hyvin harvoina hetkinä, jolloin valonsäteet pääsivät läpi.
Ja nyt on toisinpäin.
Siitä asti, kun hän kutsui minua nimeltä, kaikki on ollut valoa, jokseenkin...
Satunnaisesti on pimeitä hetkiä, jotka sattuvat yhtä paljon kuin ennen, -
mutta nyt ne ovat poikkeus eivätkä sääntö.
Olen kokenut niin paljon surua ja menetystä.
Kysymyksiä, joihin ei ole vastauksia.
Nyt olen vain kiitollinen valosta.
En ole erityinen. Ymmärräthän? Tämä näkökulma ei ole kadehdittava.
Se on ansaittu myllerryksen kautta.
Niin.
Toivottavasti oma myllerrykseni soisi -
minulle yhtä paljon hyväksyntää ja viisautta kuin sinä olet saavuttanut.
Minulla on vielä pitkä matka edessä.
Ja sinäkin olet kypsynyt.
Olen tuntenut sinut ja Taddeuksen pisimpään -
siitä ensimmäisestä sapatista pikkuasunnossani, -
jolloin en yhtään tiennyt, mitä tein.
Totta puhuen emme mekään tienneet.
Huomasin sen.
Kukaan meistä ei osannut haaveilla, mihin tämä johtaisi.
Emme vieläkään osaa.
Emme vielä.
Arnan.
Martta, Adonai sinua lohduttakoon yhdessä Siionin ja Jerusalemin surijoiden kanssa.
Maailma on kurjempi ilman häntä. Hänet vietiin meiltä liian aikaisin.
Maria, tämä on Arnan Jerusalemista.
Veljeni vanha liikekumppani.
Pyhän kaupungin rakennusalan kulta-aika päättyi Lasaruksen kuolemaan.
Totisesti ei ollut häntä parempaa metalliseppää koko maassa.
Hän oli kuin perhettä, ja poikani rakastama ystävä.
Hän oli kaikkien rakastama.
Voi, Jabez. -Arnan.
Perheemme asianajaja.
Onko kaikki järjestyksessä? -Kuten Lasarukselta voisi odottaa.
Martta, sinusta ja sisarestasi pidetään hyvää huolta.
Hänen omaisuutensa, varansa ja kaikki rahat siirtyvät teille, -
mutta erityispykälän mukaan varoja on käytettävä osittain -
nasaretilaisen Joakimin tyttären Marian jatkuvaan suojeluun ja hoitoon.
Lasarus ei ikinä sanonut mitään.
Miksei minua yllätä, että Lasaruksella oli ystäviä Nasaretissa?
Hän ei ollut ikinä elitisti, Arnan. -Me kasvoimme siellä.
Anteeksi, sisaret. En tarkoittanut olla epäkunnioittava.
Suurin osa rahoista on pankissa, mutta jotain on säilössä työhuoneen perällä...
Voiko tämän jättää myöhemmäksi?
Toki. Jos tarvitsette jotakin lyhyellä tähtäimellä...
Ai niin, kun olin saapumassa talollenne, -
Neftali kertoi, että Betaniaan on tulossa ryhmä ihmisiä katsomaan Lasarusta.
Kuinka monta? -Kuulemma yli kymmenen, Jordanilta päin.
Ja hän sanoi: "Kerro, että hän on tulossa."
Hän? Kuka "hän"?
Herra, jos olisit ollut täällä, -
veljeni ei olisi kuollut.
Martta... -Yritän olla olematta vihainen.
Et tullut aikaisemmin, Herra.
Olen vain...
Hämmentynyt.
Ja murtunut.
Ymmärrän.
Mutta nytkin tiedän, -
että Jumala antaa sinulle kaiken, mitä häneltä pyydät.
Lapseni... -Eikö niin?
Mitä vain voitkaan antaa meille toivoksi tai helpotukseksi...
Tiedän, että sinä voit.
Veljesi nousee kuolleista.
Tiedän kyllä, että hän nousee viimeisenä päivänä, ylösnousemuksessa.
Se on pitkä aika odottaa.
En tarkoita sitä ylösnousemusta.
Minä olen se elämä, joka voittaa kuoleman.
En ymmärrä.
Minä olen ylösnousemus ja elämä.
Joka uskoo minuun, saa elää, vaikka kuoleekin, -
eikä yksikään, joka elää ja uskoo minuun, ikinä kuole.
Uskotko tämän?
Minä uskon, että sinä olet Kristus, -
Jumalan Poika, joka oli määrä tulla maailmaan.
Niinpä sekin, mitä en ymmärrä...
Minä uskon.
Nyt kun olen täällä, -
fyysinen kuolema ei katkaise ikuista elämäämme.
Uskon, että olet Kristus.
Sen minä tiedän.
Muuta en nyt tarvitsekaan.
Mene heti hakemaan siskosi.
Mestari, pitäisikö...? -Odotamme tässä.
Suo anteeksi, rabbi.
Kuuluisiko meidän ymmärtää, mitä sinä sanot?
Pakko myöntää.
Pohdin samaa asiaa.
Ilmeisesti ei vielä.
En usko korviani, Johannes.
Olen liian peloissani vahvistaakseni äsken kuulemani.
Ei. Olen kunnossa.
Toistaiseksi.
Opettaja on täällä ja kutsuu sinua.
Minuako? Nytkö?
Tuliko hän?
Kenestä he puhuvat? -En tiedä.
Lasaruksen sisko. Adonai sinua lohduttakoon yhdessä...
Hän meni kai haudalle itkemään.
Hän ei saisi olla yksin.
Mikä hätänä? -Perhehauta on tuolla.
Niin, mutta etkö sanonut, että Jordanilta on tulossa ihmisiä Betaniaan?
Tämä on itäportti.
Herra.
Jos olisit ollut täällä, veljeni ei olisi kuollut.
Me lähetimme sanan.
Mikset tullut?
Miksi odotit? Miksi?
Minä näytän miksi.
Missä hänen hautansa on?
Herra, tule katsomaan.
Kuka tämä mies on? Onko hän Lasaruksen ystävä? Sukulainen?
En ole koskaan nähnyt häntä.
En ole koskaan nähnyt häntä tuollaisena. Mitä hän tarkoitti?
"Minä näytän miksi." Kenelle hän sen tarkoitti?
Hän sanoi, ettei Lasarus kuolisi sairauteensa.
Mitä täällä tapahtuu? -En tiedä. Mitä hän tarkoitti?
Hän paransi paljon sairaita ja avasi sokean silmät.
Eikö hän olisi voinut pelastaa Lasaruksen? -Rauhoitu.
Hän itkee. -Mitä sinä sille voit?
Onko hän meille vihainen? -Lopettakaa kyseleminen.
Katsotaan, mitä tapahtuu. Onko selvä?
Tule, veli. -Mennään, Tuomas.
Ottakaa kivi pois.
Hän käski: "Ottakaa kivi pois."
Enkö sanonut selvästi? -Herra.
Hän haisee jo.
Hän on siellä nyt neljättä päivää.
Martta.
Varmasti tiedät, että se on vähäinen huoli.
Enkö sanonut sinulle, -
että jos uskot, saat nähdä Jumalan kirkkauden?
Tällä hetkellä tärkeää on vain usko.
Sanon uudestaan: siirtäkää kivi pois.
Valmiina? Yksi, kaksi, kolme.
Työntäkää. Käyttäkää jalkojanne.
Isä.
Minä kiitän sinua siitä, että olet kuullut minua.
Minä kyllä tiedän, että sinä kuulet minua aina, -
mutta minä sanon tämän näiden ympärilläni seisovien ihmisten tähden, -
jotta he uskoisivat sinun lähettäneen minut.
"Lähettäneen"?
Mitä hän tekee?
Hän kertoi meille jo illalla. Muistatko?
Hän sanoi, jotta me ja monet muut voisimme uskoa häneen.
Me uskomme jo häneen. -Eivät kaikki kaikissa asioissa.
Lasarus, tule ulos!
Lasarus!
Las!
Poistakaa siteet.
Päästäkää hänet noista liinoista.
Martta?
Niin, veli. Olen tässä.
Mitä tapahtui? -Sinä...
Tulit takaisin.
Jeesus.
Näenkö unta?
Tämä ei ole unta.
Heräsit juuri.
Olinko unessa?
Takaisin elävien maahan, veli.
Kiitos.
Olen pahoillani, että tämä meni näin, -
mutta toisaalta en, koska kaikessa on suurempi suunnitelma.
Luotan sinuun.
Tiedän, että haluat pitää minut nöyränä, mutta olen alasti näiden liinojen alla.
Tarvitset kylpyä.
Ja minulla on kova nälkä.
Älä ole niin dramaattinen. Meni vain neljä päivää.
Neljä päivääkö?
Elämäsi pisimmät nokoset.
Hei, ei niin lujaa.
Se on totta. Kertomukset Jeesus Nasaretilaisesta ovat totta.
Nasaretilainen?
Minun täytyy palata Jerusalemiin.
Mistä on kyse? -Jeesus Nasaretilainen.
Tiedätkö, kuka tuo on? -Olen kuullut nimen aiemmin.
Minun täytyy palata heti. -Miksi? Pitää selvittää, mitä tapahtui.
Minusta on selvää, mitä tapahtui. -Mutta miten?
Seis. Palatkaa kaikki koteihinne. Ei ole enää šivaa. Kiitos.
Mikset käske ihmisiä vaikenemaan tästä?
Miksi teit tämän niin monien nähden?
Koska on aika, Iso-Jaakob.
Ymmärrätte aikanaan.
Tämä on mahtavaa. Ettekö tajua?
Tämä ihme yhdistää kaikki.
Nyt kukaan ei voi kiistää häntä.
Tuomas. -Ei hätää. Kaikki järjestyy.
Kaikki hyvin.
Haetaan sinulle vettä. Antakaa vettä.
Ota vettä. Ota tästä.
Mitä olet tehnyt?
Tuomas.
Minä pyydän. Jutellaan.
Milloin?
Pianko?
Olen kyllästynyt siihen "pian" -juttuun.
Tuomas, älä. Ei täällä... -Kylläpä. Juuri täällä.
Rabbi, katso silmiini.
Minä katson.
Ja katson aina. -Tuo ei ole mikään vastaus!
Miksi hän eikä Ramah?
Miksei oma serkkusi Johannes? Tämä on sairasta.
Anteeksi keskeytys, mutta meidän pitää puhutella häntä heti.
Rabbillamme on nyt muuta. Olkaa hyvä.
Tuomas.
En odota sinun ymmärtävän nyt.
En odota sitä.
Se, mitä Isä sallii...
Se, mitä minä sallin toteuttaakseni Isäni tahdon -
ja uskon ja hänen seurakuntansa kasvamisen, -
se voi olla murskaavaa sinulle -
ja jopa minullekin.
Tämä on liikaa. Minä en ymmärrä.
Minä tiedän, -
ja se sattuu sydämeeni.
Mutta minä pyydän:
Pysy rinnallani, Tuomas.
Ymmärrät aikanaan.
Tuo mitä juuri teit, tuo ihme, suututti yhden saddukeuksen pahasti.
Hyvä.
Se saddukeus lähti jo Jerusalemiin.
Tunnen hänenlaisensa. Hän aiheuttaa ongelmia.
Osaan kuvitella.
Etkö siis välitä?
Välitän toki.
Siksi teinkin tämän.
Nyt minun pitää olla ystävämme luona.
Tuomas. Mennään.
Ei hätää.
Palaavatko voimasi?
Minuutti minuutilta.
Entä vanhat vaivasi? -Polvesi napsahdus?
Ennallaan.
Ilman sitä et olisi oma itsesi.
En niin.
No niin. Riittää jo.
Millaista se oli?
Kerroinhan. Kuin syvää unta.
Etkö nähnyt eemaa tai abbaa? Tai karmivaa, yksisilmäistä Lemek-setää?
Maria! -Pelkäsin häntä pienenä.
Muistatko, että kutsuit häntä kykloopiksi?
Abba ei pitänyt siitä.
Hänestä vanhat kreikkalaiset runot olivat pakanallisia.
Onkohan hänellä ylösnousemuksessa molemmat silmät?
Kunpa täällä olisi joku, jolta voisimme kysyä.
Rabbi. -Miten täällä voidaan?
Hänen polvensa naksuu edelleen.
Olemme kiitollisia, mutta meillä on kyllä ideoita seuraavalle kerralle.
No, Isä sallii minulle vain yhden ihmeen per henkilö, joten...
Selvä.
Saisinko olla kahden Lasaruksen kanssa? -Sanoisimmeko muka "et"?
Juo se loppuun. -Juon.
Pysy lämpimänä. -Kyllä. Kiitos.
He pitävät sinusta hyvää huolta. -On kuin olisi kaksi äitiä.
No, kolme sinun äitisi mukaan lukien.
Takuulla mukavaa.
Siinä on hetkensä.
Olin juuri sanoa ääneen: "Mikä päivä!"
Niin.
Se ei ihan riitä kuvaamaan.
Miksi katsot minua noin?
Istut vain siinä.
Entä sitten?
Katso, miten paikat ovat ihan sekaisin.
Etkä hätäile yrittääksesi siivota.
Anna minulle vähän sitä.
Voisimmepa jotenkin korvata sen hänelle.
Mitä yleensä annetaan jollekulle, joka herättää kuolleen?
Kuulimme kertomuksia hänestä Dekapoliissa moninkertaistamassa leivät ja kalat.
Mitä hän voisi muka tarvita?
Hän ei varmasti tarvitse mitään.
Ehkä se onkin asian ydin.
Voitko paremmin?
Lievästi sanottuna.
Ainakin näytät paremmalta.
Kiitos.
Luulisi, että näyttäisin oikein virkistyneeltä -
neljän päivän nokosten jälkeen.
Neljän päivän unen.
Mutta ei se ollut oikeasti unta.
Tiedän sen.
Miksi teit sen?
Olisi pitänyt arvata, että sinulla on kysyttävää.
Olen tosissani.
Miksi minä?
Kysymys ei ollut niinkään "kuka", vaan "milloin".
Olen tietysti iloinen, että se olit sinä. -En ymmärrä.
Aikani on loppumassa, Lasarus.
Tämä oli viimeinen.
Mikä viimeinen?
Julkinen tunnusteko.
Etkö tee enää suuria ihmeitä?
En tällä puolen...
"Tällä puolen"?
Minun täytyy tunnustaa. -Et ole tehnyt väärää.
Ei synnintunnustus. Tunnustan jotain, mitä et vielä tiedä.
Siinä ei varmaan ole mitään vakavaa.
Siskosi lähettivät sanan sairaudestasi majapaikkaamme Peraiaan -
ennen pyhien loppua.
Kielsin heitä.
Oli miten oli, en tullut saman tien Betaniaan.
Minun piti tehdä muuta, saarnata Jerusalemissa.
Temppelissäkö?
Miten se meni?
Lukuun ottamatta johtajien yritystä kivittää meidät?
Minusta se meni keskivertoa paremmin. -Kivittää?
Et taida enää pidätellä.
En.
En voi.
Aika on koittanut.
Se, mitä he yrittivät eilen... He onnistuvat siinä pian.
Kivityksessä vai pidättämisessä?
Saat nähdä.
Ei, odota. Älä tee minulle taas noin.
Lasarus, kuuntele.
Se odotus, neljä päivää sisartesi surua ja kärsimystä.
Haluan, että tiedät, ettei se johtunut julmuudesta...
En ikinä ajattelisi sinusta niin.
...vaan jotta Isäni kunnia paljastuisi kaikille siinä, mitä tänään tapahtui.
Minulle tuotti tuskaa katsella teitä, jotka kärsitte tästä.
Vielä tuskallisempaa oli tietää, -
että se oli välttämätöntä tapahtumaa todistaneille, -
varsinkin seuraajilleni.
Mutta on niitä, joille tämä käynnistää tapahtumaketjun.
Eikö se alusta alkaen ole ollut niin uskonnollisten johtajien kanssa?
Tämä on nyt eri asia.
Nyt heillä on vankemmat perusteet rankaista.
He ovat miehiä. Heidän pitää pelastaa kasvonsa.
Sinusta on tullut kiistämätön. -He eivät siedä sitä.
Seuraajani eivät tule ymmärtämään.
Kerroin heille kolmesti.
Ihan kuin he olisivat sille kuuroja.
Minäkin tunnen olevani sille kuuro.
Jopa tämänpäiväisen jälkeenkin?
Olen ihminen. -Niin olen minäkin.
Mutta ystäväni, olet Jumalan Poika.
Niin olen.
Siksi en ymmärrä.
Useimmat eivät ymmärrä.
Turhautuminen on inhimillistä, -
ja olen turhautunut, koska oppilaani jatkuvasti sivuuttavat sen.
He unohtavat, mitä olen tehnyt.
Olen vihainen siitä, miten uskonnolliset johtajat -
vääristelevät uskon pelkurien tekopyhäksi teatteriksi.
Ja minä odotan kauhulla...
Odotan kauhulla, mitä on tulossa.
Sitä maljaa, joka minun on juotava täyttääkseni Isäni tahdon.
Sinä pelotat minua. -Olet ollut haudassa...
...ja pelkäät?
Sinun puolestasi.
Rakastan sinua. En halua nähdä sinun kärsivän.
Ihmisen Pojan täytyy kärsiä paljon.
Ei, en voi kuulla tätä.
Profeetta Jesaja antoi teille monia varoituksia.
Kyllä.
"Hyljeksitty hän oli, ihmisten torjuma, -
kipujen mies..."
"Sairauden tuttava."
Ne olivat vain -
sanoja kääröissä.
Nyt kun ne koskevat sinua, -
joka olet lihaa ja verta, -
se on eri tarina.
Tarina, joka lähestyy loppuaan.
Istu ja rauhoitu!
Olen kyllästynyt siihen, että käsket minun luottaa häneen. En luota enää.
Nyt ei ole oikea aika... -Näit, mitä hän teki!
Puhu hiljempaa. -Näitte kaikki, mitä hän teki.
Istu alas... -Ei. Mikset itse istu?
Minä seison! Katso, mitä päällesikin tapahtui.
Ja mitä Pietarille tapahtui. -Tuomas...
Te kaikki näitte!
Pitääkö sinun mennä heidän luokseen?
Selitän kaiken yksityiskohtaisesti pääsiäisillallisella.
Pyysin häneltä yhtä asiaa!
Mikään ei jää sanomatta.
Tuo sydämensä särkenyt ei voi vastaanottaa rakkauttani tai sanojani tänä iltana.
Älä koske minuun. En rauhoitu. -Hänen veljensä tukevat häntä.
Ajattele suurempaa kokonaisuutta... -Ei ole mitään suurempaa!
Tule. Haetaan sinulle syötävää.
En aio nukkua, onko selvä? Ei väsytä.
Tuomas, minä vain... Ei! Älä!
Sinun pitää korvata tuo. -Niinkö, Matteus? Miksi?
Koska jos Lasarus menettää jotakin, hänkö ansaitsee sen takaisin?
Kun muut menettävät... -Se on vain kohteliasta.
Kohteliasta on olla rikkomatta ruukkua.
Sain kohteliaisuudesta tarpeekseni. -Et tarkoita sitä.
Kerro, mitä tarkoitan, Andreas.
Sinuun sattuu.
Ymmärrämme sen. -Ettekä ymmärrä.
Jos ymmärtäisitte, olisitte yhtä loukkaantuneita.
Tuomas, kärsimystä ei voi punnita vaa'alla.
Tämänpäiväisen pitäisi yhdistää meitä enemmän kuin koskaan.
Meidän pitää unohtaa omat kaunamme -
ja valmistautua siihen, että asiat muuttuvat valtavasti.
Hei, hei.
Hän ei tarkoita sinua. -Hän ei sanonut niin.
Ei hätää. Hengähdettäisiinkö hiukan?
On kamalaa, mitä hän kokee. Oikeasti.
Mutta ajatelkaa, mitä tänään tapahtui.
Kymmenet surijat näkivät sen omin silmin.
Uskonnollisten johtajien täytyy vihdoin myöntää, kuka hän oikeasti on, -
ja he työskentelevät hänen kanssaan yhdistääkseen meidät alistajiamme vastaan.
Tämä on kansamme historian mahtavimpia päiviä!
Samaa mieltä. Meidän pitää vain olla hienotunteisempia hänen seurassaan.
Jerusalemin uskonnolliset johtajat eivät pidä siitä, -
että joku on heitä vaikutusvaltaisempi, Juudas.
En ole varma, merkitseekö tämä hetki sitä, mitä luulet.
Jos he eivät pidä hänestä, hän voi yhdellä sanalla -
puhaltaa heidät sammuksiin kuin öljylampun.
Muuta ei tarvita. -Ihmettelen sitä vielä itsekin.
Mitä? -"Yhdellä sanalla."
Miksei Jeesus vain parantanut puhumalla etänä, kuten Gaiuksen pojan?
Hän tahtoi meidän näkevän sen.
Kuinka kivi siirrettiin.
Kuinka Lasarus käveli haudasta kuolinkääreissään.
Hän haluaa meidänkin osallistuvan.
Hän olisi sanallaan voinut siirtää kiven ja poistaa kääreetkin.
Hän sanoi sen eilisiltana. "Jotta voisimme uskoa."
Minuun se ainakin tepsi.
Jos Jerusalem kuulee tästä ja uskoo, voisiko tämä olla armeijan alku?
Koska hän on mistään armeijasta puhunut?
Hän heitti tikarini pois.
Anteeksi, mutta jotkut teistä ajattelevat liian...
Maltin ja vaatimattomuuden aika meni jo.
Hän pyysi meitä ainoastaan seuraamaan ja katselemaan.
Miksi puhumme mistään muusta? -Voimme menettää Tuomaksen tämän takia.
Hänhän sanoi meille eilen, -
ettei kukaan tai mikään voi riistää meitä hänen kädestään.
Hän tarkoitti "omia lampaitaan".
Niitä, jotka kuulevat hänen äänensä ja uskovat.
Ehkä Tuomas ei ole "oikea lammas"?
Onko paholainen mennyt sinuun?
Kuinka kehtaat? -Peru sanasi.
Hei, kuulkaa... -Käskin perumaan!
Älä häpäise Jeesusta moisella käytöksellä.
Hän on oikeassa.
On jo myöhä.
Viime päivinä on tapahtunut paljon. Levätään nyt vain.
Niin, pyydän anteeksi. Oikeasti...
Ei. Pyydän anteeksi! En tarkoittanut sitä sillä lailla.
Rakastan Tuomasta. Olen vain kiihdyksissä enkä...
Jaakob! Pikku-Jaakob!
Oletko kunnossa? -Olen. Ei hätää.
Hei, hei.
Kivut ovat tulleet aalloittain. -Eilisestä taistelustako?
Hänen kipunsa olivat jo pahenemassa ennen hyökkäystä.
Tuomaksen kysymys on oikeutettu.
Miksi kaikki muut, muttei Pikku-Jaakob?
En halua, että minusta puhutaan nyt.
Meidän pitäisi nyt kuunnella Pietaria ja levätä.
Kuinka voit tuossa kunnossa?
Se on minun ja Jumalan välistä.
Kuten pitäisi olla useimpien asioiden, joista tänä iltana riideltiin.
Haluamme sinun voivan hyvin. -Kiitos.
Mutta seisoskelu ja toljotus eivät auta.
Maria ja Martta valmistivat huoneemme, samat kuin viime kerralla.
He eivät voi nukkua ennen meitä.
On epäkunnioittavaa valvottaa heitä tällä lailla.
Hän on oikeassa.
Minä menen. Filippos ja Natanael, olimme viimeksi samassa huoneessa.
Mennään.
Entä... -Jään hänen luokseen, kunnes helpottaa.
Tarvitsen vain muutaman minuutin.
Menkää edeltä. Tulemme ylös.
Natanael.
Pietari ja minä voimme hakea Johanneksen ja Tuomaksen.
Adonai taivaassa tietää, että siihen tarvitaan kaikki kolme.
Pikku-Jaakob, pärjäätkö varmasti?
Olemme tässä. Se menee ohi. -Kiitos, Matteus.
Minun pitää vain istua. -Minä autan.
Minä autan. -Tulehan.
Kiitos.
Taisit saada vastauksesi.
Mitä?
Emme vietä šivaa.
Emme tänä iltana.
Tunnen silti surua.
Niin minäkin.
Varmaan siksi, että Juudas oli oikeassa.
Tämä oli hänen suurin julkinen tunnustekonsa.
Meidän ei enää tarvitse miettiä tai arvailla, koska se "pian" on.
Mitä enemmän luin Daavidin virsiä, -
sitä enemmän tunsin tarvetta kirjoittaa omani.
Ymmärräthän, että mitä tästä tuleekaan, tämä ei ole valmis.
Päästät harvoin ketään ajatuksiisi.
Silloin kun päästit, olin aina kiitollinen.
"Pimeys ei ole valon puutetta."
"Se olisi liian yksinkertaista."
"Se on paljon hallitsemattomampaa ja synkempää."
"Ei mikään paikka, vaan tyhjyys."
"Olin siellä kerran. Useammin kuin kerran."
"Ja vaikka en nähnyt tai kuullut sinua, -
olit siellä. Odottamassa."
"Sillä sinulle pimeys ei ole pimeää."
"Ainakaan ei aina."
"Sinä itkit, -
muttet koska ystäväsi oli kuollut, -
vaan koska pian itse kuolisit -
ja koska emme voineet ymmärtää sitä, -
tai emme tahtoneet, tai molempia."
"Tuleva pimeys oli liian syvä meille ymmärtää."
"Mutta niin on valokin."
"Toisen piti edeltää toista."
"Sinun kanssasi oli aina niin."
"Ja on edelleen."
"Kyyneleet valuivat silmistäsi, sitten meidän silmistämme, -
ennen kuin kaikki maailman valot sammuivat -
ja itse aikakin tahtoi kuolla kanssasi."
"Palaan siihen tunteeseen joskus, -
tai pikemmin se tunne palaa kutsumatta."
"Se yö, joka oli ikuinen, -
kunnes ei enää ollutkaan."
"Katkeraa ja sitten suloista, -
mutta jotenkin katkeruus jäi suloiseen eikä ole koskaan hävinnyt."
"Kerroit meille, että sellaista se olisi."
"Et sanoillasi, vaan tavallasi elää."
"Kipujen mies ja sairauden tuttava."
"Se suru ei ollut sitä, mitä halusimme nähdä."
"Niinpä yritimme katsoa muualle ja siten täytimme todellisen olemuksesi:
"Josta kaikki käänsivät kasvonsa pois."
"Mutta pian emme voineet enää paeta sitä -
sen enempää kuin estää aurinkoa laskemasta."
"Tai nousemasta."
"Muistan sinun toivoneen, että olisi voinut olla toinen tapa."
"Sitä miettiessäni niin toivon minäkin."
"En edelleenkään tiedä, miksi sen piti tapahtua niin."
"Katkera sekoittui usein suloiseen."
"Ehkä en koskaan saa tietää."
"Ainakaan tällä puolen..."
VALITUT