Smid staven!
Hvem er du? Hvordan fandt du os?
Matthæus!
For himlens skyld, hvorfor hætten?
Man kan aldrig være for sikker.
Du skulle have sendt bud, så vi var forberedte.
Folk skal jo ikke vide, hvor hun er.
Zeloten får smuglet breve ind og ud. Det ved du.
Etienna, hvem er det? Hvad sker der?
En uventet gæst, frue.
Maria.
- Matthæus. - Maria.
- Jeg håber ikke, det er ubelejligt. - Nej.
Stadig usædvanligt behagelig at se på.
Jeg ser, dit syn bliver dårligere.
Okay, ind med jer. Det bliver koldt.
De andre tilgiver mig aldrig, hvis kulden gør det af med dig.
Forsigtig. Det er meget mørkt. Pas på, hvor du træder.
Tænk, at du er kommet den lange vej.
Med så meget fare på færde.
- Og i din alder. - Vores alder.
Det var vigtigt.
Maria, jeg er færdig med den.
- Bogen? - Jeg turde ikke sende den med bud.
Du skal være den første, der læser den.
Jeg vil høre, hvad du tænker og være her til det.
Jeg kan ikke tro det.
Du har arbejdet så hårdt og i så lang tid.
Det vil være en skat til alle tider.
Det må tiden vise.
Den vil overleve os. Så meget ved vi.
Jeg ved, jeg har ret.
- Kom over til bålet og varm jer. - Ja.
- Velkommen. - Tak.
Maria.
Før vi siger mere, har jeg desværre dårligt nyt.
Det har jeg vænnet mig til.
Jeg kunne have sendt et bud -
- men jeg tænkte, siden jeg selv kom for at se dig -
- at jeg selv ville fortælle det.
Hvem er det?
Lille Jakob.
Hvordan skete det?
Nej, jeg vil vide det. Jeg kan klare det.
Sig det.
Nedre Egypten.
Kong Hyrkan lod ham dræbe med et spyd.
Hvad med Onya og pigerne?
- De var der heldigvis ikke. - Gud være lovet.
Zeloten får dem flyttet til Nymfa og hendes mand i Kolossæ.
- Paulus har kontakt til kirken der. - Der er de i sikkerhed.
Jeg sender et brev til Onya.
Hvad skriver du til hende?
Han lider ikke længere.
Han havde smerter hele livet -
- og han beklagede sig sjældent.
Ja.
- Tak, Etienna. - Lækkert.
Jeg bliver oppe hele natten og læser din bog.
Jeg vil genopleve det.
Selv de svære dele.
Er der noget galt?
Det var vel derfor, du kom?
Jo, det var.
Der var bare noget, jeg bemærkede.
Mit bord?
Jeg skriver breve der.
Om forladelse. Jeg ville ikke snage.
Jeg bemærkede bare, da jeg gik forbi, at de lapper ikke ligner breve.
Har du læst dem?
Nej, Maria. Det ville jeg aldrig gøre.
Jeg…
Lapperne, der lå der, virkede sære.
Matthæus, lad mig læse din bog.
Tænk ikke på mine skriblerier.
De er sikkert vigtigere end skriblerier.
- Hvorfor taler vi om det? - Pergament er dyrt.
Du bor i en grotte på en bjergside langt fra handelsmænd og civilisationen.
Ingen i vores position er ødsel med papir.
Det er sandt. Jeg er ikke ødsel.
Maria, jeg værdsætter dine tanker, og jeg vil gerne høre dem alle.
Tillader du?
Det er fint.
Du ved, jeg er her for dig nu og altid.
Jeg har drømt på det seneste.
Om nogle af de mørkere tider.
I mit liv og hans…
…og andre blandt os.
Jeg ville skrive dem ned, så jeg ikke glemmer.
Jeg forsøger…
…at samle dem til noget.
Jeg ved ikke. Kun til mig.
- Ingen andre. - Det forstår jeg.
Undskyld, jeg snagede.
Du skal kun dele dem, hvis du har det godt med det.
Måske kan jeg dele dem med dig.
Min ældste ven.
Tak. Måske bare den anden arm. Sådan.
- Den er tung. - Jeg tog noget ud. Det går nok.
- Godt. - Fint nok.
Fint.
- Godt. - Tak.
- Værsgo. - Tak, Simon.
Jakob. Jeg har lavet den til din rejse i dag.
Den er stærkere end den, du havde før.
Du kæmpede bravt, da de kom for at anholde ham.
Du tøvede slet ikke.
Det ville vi aldrig lade ske.
- Hvad med mig? Får jeg en stav? - Er du kommet slemt til skade?
- Jeg laver sjov. - Det sømmer sig ikke.
Vi får se. Om vi sidder shiva eller ikke.
- Er I ude af værelserne? - Ja.
- Judas, har du betalt? - Ja, Rabbi.
Vi er klar, Mester.
Udmærket. Lad os ikke spilde mere tid. Kom.
Jeg har tænkt over det, du sagde.
Tak, forresten.
Hvad?
De nye sandaler.
Jeg anede ikke, hvor ubehagelige de dyre var.
Jeg glæder mig til gåturen.
Det er du alene om.
Hvad mente du med at gå ind til Lazarus?
- Det, jeg sagde. - "Så vi kan dø sammen med ham"?
Hvis vi tager tilbage, og de dræber os, som de ville i går -
- så er det Guds vilje.
Hvis det er Guds vilje, at vi dør med Jesus, er jeg ovre alle følelserne.
Det, tænkte jeg nok, du mente.
I vores tro er det ikke velset at ønske sin egen død.
I Femte Mosebog siger Gud -
- at i valget mellem livet og døden, velsignelsen og forbandelsen -
- bør vi vælge livet.
Og når man ikke har et valg?
Man bør håbe på at leve.
Sådan er livet i sig selv, Johannes.
Det har alle sagt i ugevis.
Kun tiden adskiller den ene fra den anden.
Vi er midt i meget usædvanlige omstændigheder.
Nej, det er ikke en usædvanlig omstændighed.
Vi må acceptere, at døden er en del af livet.
Vand?
Ellers tak.
Peter.
I går aftes var min hjerne uklar efter stenen i hovedet.
- Sagde jeg noget om Jairus' datter? - Dæmp dig.
Det gjorde jeg.
Måske er det lige meget nu.
Lazarus er død.
Jesus sagde, han ville vække ham, og vi ved, hvad det betyder.
Hvad det kan betyde, ja.
Jesus var glad for, at han ikke var der til at hindre Lazarus' død -
- at det, der sker nu, er hans vilje, så vi har intet at frygte.
Du får det til at lyde så enkelt.
Smerte kan gøre ting ligegyldige.
Hvordan var det, før jeg kom?
Mere stille.
Taler jeg for meget?
Til tider.
Men jeg mente, vi var relativt ukendte.
Vi var ikke berømte…
…eller berygtede.
Ingen havde forsøgt at stene os endnu.
Det var ikke kun din skyld.
Hvis det ikke er mig…
Er noget gået galt?
Det tror jeg, Judas.
Lazarus er død.
Det er det, jeg mener.
Det bliver vores tredje shiva på et år.
Og?
Han er Messias.
Burde vi ikke vinde og ikke tabe hele tiden?
Vi vakler rundt i sækkelærred og aske hele tiden…
- Det ligner ikke herlighed. - Hør.
Kun Jesus kender sand herlighed.
Det kan ikke være dette.
Måske.
Vi sidder shiva, eller også gør vi ikke.
Læste du ikke brevet om Lazarus' død?
Jo.
Men husk, hvad Jesus så sagde.
"Sover. Vækkes."
Kender du Davids salme? "Hvor længe, Herre"?
Jeg har hørt starten, men kan den ikke udenad.
Åh, Maria.
Jeg skal ikke bestemme over dig, men den er god at huske.
Ligesom de andre?
Den begynder med de store spørgsmål.
"Hvor længe vil du dog glemme mig, Herre?
Hvor længe vil du skjule dit ansigt for mig?"
Det kender jeg.
Men den ender med accept og endda lovprisning.
"Men jeg stoler på din trofasthed, mit hjerte skal juble over din frelse.
Jeg vil synge for Herren, for han har handlet vel imod mig."
Gjort det. Dog ikke ret kønt.
Men i midten er der en strofe.
"Se mig, svar mig, Herre min Gud! Giv mine øjne lys -
- så jeg ikke sover ind i døden."
"Sover" og "døden".
De kan bruges i flæng.
Kun Gud kender forskellen.
Besvarer det dit spørgsmål om, hvorfor jeg sagde, om vi skulle sidde shiva?
Før vi tog på missioner,
- spurgte jeg Jesus om ironien i at give mig evnen til at helbrede andre -
- mens jeg selv halter.
Svarede han?
Han forklarede noget af det, og det var smukt.
Det betyder ikke, at jeg ikke har smerter.
Smerterne var allerede værre før det i går.
Og…
Jeg ved det ikke. Jeg prøver vel at sige, at…
Hvis Jesus vækker Lazarus fra sin søvn…
…afføder det vel større spørgsmål, end jeg har kæmpet med?
Naturligvis.
Dem tager vi til den tid. Det nytter ikke at gruble over det nu.
Er alt dette, som du forventede?
Lille Jakob, jeg…
Jeg ville ikke ønske det for nogen, men…
Men jeg var fortabt alle de år. så jeg forventede ingenting.
Bortset fra mørke.
Konstant skygge.
Skrig i natten.
Sære stemmer.
Selv dagslyset føltes mørkt.
Der var kun sjældne øjeblikke, hvor lysglimt skinnede igennem.
Nu er det modsat.
Lige siden han kaldte på mig, har alt været rigtigt, mere eller mindre.
Med enkelte mørke øjeblikke, der gør lige så ondt som før -
- men som undtagelser og ikke reglen.
Jeg har oplevet så meget sorg…
…og tab.
Umulige spørgsmål.
Nu er jeg bare taknemmelig -
- for lyset.
Jeg er ikke noget særligt. Det er ikke et ønskværdigt perspektiv.
Opnået gennem pinsel.
Ja.
Jeg ville ønske, at min egen pinsel ville give mig -
- samme accept og visdom, som du fandt.
Jeg har stadig langt igen.
Og du er vokset.
Jeg har kendt dig og Thaddæus længst -
- siden den første shabbat hos mig, hvor jeg ikke havde styr på noget.
Det havde Thaddæus og jeg heller ikke, så…
Det så jeg.
Ingen af os kunne forestille os, hvad dette førte til.
Det kan vi stadig ikke.
Stadig ikke.
Arnan.
Martha, må Adonai trøste dig sammen med de sørgende i Zion og Jerusalem.
Jorden er et værre sted uden ham. Han blev taget alt for tidligt.
Maria, dette er Arnan fra Jerusalem. En af min brors forretningspartnere.
Byggeriets guldalder i den hellige by er stoppet efter Lazarus' død.
Der var ingen større smed i hele landet.
Han var som familie og min søns elskede ven.
Han var elsket af alle.
- Åh, Jabes. - Arnan.
Vores advokat.
- Er alt i orden? - Som forventet af Lazarus.
Martha, du og din søster bliver sørget godt for.
Hans ejendom, aktiver og penge går til jer -
- med en klausul om, at midlerne -
- også skal sørge for Maria -
- Joakims datter fra Nazaret.
Lazarus nævnte aldrig noget.
Hvorfor overrasker det mig ikke, at Lazarus har venner fra Nazaret?
- Han var ikke snobbet. - Vi voksede op der.
Om forladelse. Det var ikke for at være respektløs.
De meste er i banken, men der er penge i pengeskabet -
- på kontoret.
Kan vi gøre dette senere?
Ja, hvis du har brug for noget på kort sigt.
Da jeg ankom til dit hus -
- bad Naftali mig sige, at en gruppe er på vej for at se Lazarus.
- Hvor mange? - Over ti. De kommer fra Jordan.
Og han sagde: "Fortæl hende, at han kommer."
Han? Hvem er "han"?
Herre, havde du været her -
- var min bror ikke død.
- Martha… - Jeg forsøger ikke at være vred.
Du kom ikke tidligere, Herre.
Jeg er bare…
Forvirret.
Og knust.
Det forstår jeg.
Men selv nu ved jeg -
- at hvad du beder Gud om -
- vil Gud give dig.
- Mit barn… - Ikke sandt?
Hvad end det er for at give os håb eller ro…
Det ved jeg, du kan.
Din bror skal opstå.
Ja, jeg ved, at han skal opstå ved opstandelsen på den yderste dag.
Det er lang tid at vente.
Det er ikke den opstandelse, jeg taler om.
Jeg er livet, der overvinder døden.
Jeg forstår ikke.
Jeg er opstandelsen og livet.
Den, der tror på mig, skal leve, om han end dør.
Og enhver, som lever og tror på mig, skal aldrig i evighed dø.
Tror du på det?
Jeg tror, at du er Kristus -
- Guds søn, som kommer til verden.
Så selv det, jeg ikke forstår -
- tror jeg på.
Nu jeg er kommet -
- afbryder fysisk død ikke vores evige liv.
Jeg tror, at du er Kristus.
Det ved jeg.
Det er alt, hvad jeg har brug for nu. Hurtigt, hent din søster.
- Mester, skal vi… - Vi venter her.
Tilgiv mig, Rabbi.
Burde vi forstå, hvad du siger?
Ja, jeg må indrømme…
Jeg spekulerer på det samme.
Åbenbart ikke endnu.
Jeg stoler ikke på mine ører.
Og jeg tør ikke bekræfte, hvad jeg tror, jeg hørte.
Nej.
Jeg har det fint.
Indtil videre.
Han er her og kalder på dig.
Mig?
Nu?
Er han her?
- Hvem taler de om? - Det ved jeg ikke.
Lazarus' søster, må Adonai trøste dig med alle…
Hun går nok til graven for at græde.
Hun bør ikke være alene.
- Hvad er der galt? - Familiegravstedet er den vej.
Ja, men du sagde, at folk nærmer sig fra Jordan, ikke?
Det her er østporten.
Herre.
Havde du været her, var min bror ikke død.
Vi sendte bud.
Hvorfor kom du ikke?
Hvorfor ventede du?
Hvorfor?
Det skal jeg vise jer.
Hvor har I lagt ham?
Herre, kom og se.
Hvem er den mand? Lazarus' ven?
Familie?
Jeg har aldrig set ham.
Jeg har aldrig set ham sådan.
Hvad mente han?
"Jeg viser jer hvorfor"? Hvem mente han?
Han sagde, at Lazarus ikke ville dø.
- Hvad sker der her? - Hvad mente han?
Kunne han, som åbnede den blindes øjne, ikke også have forhindret Lazarus' død?
- Han græder. - Hvad vil du gøre?
- Er han vred på os? - Stop med spørgsmålene.
Vi ser på.
Ikke?
- Kom nu, bror. - Vi bør gå, Thomas.
Tag stenen væk.
Han sagde: "Tag stenen væk."
- Talte jeg uklart? - Herre!
Han stinker allerede.
Han ligger der jo på fjerde dag.
Martha.
Du ved vel, at det er en bagatel.
Har jeg ikke sagt dig, at hvis du tror, skal du se Guds herlighed?
Din eneste prioritet lige nu er tro.
Jeg siger det igen: Tag stenen væk.
Klar? En, to, tre.
Kom nu! Skub med benene!
Fader.
Jeg takker dig, fordi du har hørt mig.
Selv vidste jeg, at du altid hører mig -
- men jeg sagde det for folkeskarens skyld -
- for at de skal tro, at du har udsendt mig.
"Udsendt"?
Hvad laver han?
Han sagde det i går. Husker du ikke det?
For at vi og mange andre må komme til tro.
- Vi tror allerede. - Ikke alle med alt.
Lazarus, kom herud!
Lazarus!
Laz!
Løs ham.
Få ham fri.
Martha?
Ja, bror.
Jeg er her.
- Hvad er der sket? - Du er…
Du er tilbage.
Jesus.
Drømmer jeg?
Det er ikke en drøm.
Du er lige vågnet.
Sov jeg?
Tilbage blandt de levende, bror.
Tak.
Jeg beklager, det måtte være sådan -
- og alligevel ikke, for der er en højere plan bag det hele.
Jeg stoler på dig.
Du ser mig gerne ydmyg, men jeg er altså nøgen under svøbet.
Du trænger til et bad.
Og jeg er sulten.
Overdriv nu ikke. Der er kun gået fire dage.
- Fire dage? - Dit livs længste lur.
Forsigtig.
Det er sandt.
Historierne om Jesus fra Nazaret er sande.
Nazaret?
Jeg må tilbage til Jerusalem.
- Hvad er der? - Jesus fra Nazaret.
- Ved du, hvem det er? - Jeg har hørt navnet.
- Jeg må tilbage lige nu. - Vi må finde ud af, hvad der skete.
- Det er tydeligt, hvad der skete. - Jamen hvordan?
Rolig. Tag hjem, alle sammen. Shiva er aflyst.
Hvorfor forbyder du ikke, at de fortæller det?
Hvorfor gøre det foran så mange?
Tiden er kommet.
Du skal nok forstå.
Dette betyder alt! Kan I ikke se det?
Miraklet vil bringe alle sammen.
Nu kan ingen fornægte ham.
- Thomas? - Du skal nok klare det.
Det skal nok gå.
Du skal have noget vand. Skaf vand.
Drik noget. Værsgo.
Hvad har du gjort?
Thomas.
Lad os tale sammen.
Hvornår?
Snart?
Jeg er træt af al det med "snart".
- Thomas, lad være. Ikke her… - Jo. Lige her.
Rabbi, se mig i øjnene.
Det gør jeg.
- Det vil jeg altid gøre. - Det er ikke et svar!
Hvorfor ham og ikke Rama?
Hvorfor ikke din slægtning, Johannes? Det er sygt.
Undskyld, men vi må straks tale med ham.
Vores rabbi har andet at se til. Jeg beder jer.
Thomas.
Jeg forventer ikke, at du forstår det nu.
Det gør jeg ikke.
Hvad faderen tillader…
…hvad jeg tillader -
- for at udvirke min fars vilje -
- og hans kirkes tro og vækst…
Det kan være knusende for dig…
…og ja, selv for mig.
Det er for meget. Det er for meget. Jeg forstår det ikke.
Det ved jeg.
Og det piner mig.
Men jeg beder dig.
Bliv hos mig, Thomas.
Du vil forstå med tiden.
Det, du lige udrettede, miraklet, gjorde en saddukæer meget oprørt.
Godt.
Saddukæeren er allerede taget til Jerusalem.
Han skaber problemer.
Det tror jeg gerne.
- Er du ligeglad? - Jeg er ikke ligeglad.
Derfor gjorde jeg det.
Nu vil jeg være sammen med vores ven.
Thomas. Kom nu, broder.
Det skal nok gå.
Er din styrke tilbage?
Mere og mere for hvert minut.
- Hvad med de gamle kvaler? - Klikket i knæet?
Det samme.
Det ville ikke være dig uden det.
Nej.
Godt. Det er nok.
Hvordan var det?
Jeg sagde jo, det var en dyb søvn.
Så du ikke ima eller abba? Lamek med det klamme øje?
- Maria! - Han skræmte mig som barn.
- Og du kaldte ham Kyklop? - Det brød abba sig ikke om.
Han sagde, de græske digte var hedenske.
Mon han har to øjne i opstandelsen?
Bare her var nogen, vi kunne spørge.
- Rabbi. - Hvordan går det?
Knæet klikker stadig.
Ja, vi er taknemmelige, men vi har nogle ideer til næste gang.
Faderen giver mig kun ét mirakel per mand, så…
Javel, ja.
- Må jeg få et øjeblik alene med Lazarus? - Hvad skal vi sige? Nej?
- Spis op. - Det skal jeg nok.
- Hold dig varm. - Det skal jeg nok, tak.
- De tager sig godt af dig. - Som at have to mødre.
- Tre med din. - Det må være rart.
Det kan noget.
Jeg var ved at sige: "Sikke en dag."
Ja.
Og så lidt til!
Hvorfor ser du sådan på mig?
Du sidder der bare.
Og?
Se dig omkring, hvor rodet her er -
- og du har ikke travlt med at rydde op.
Giv mig noget af det.
Jeg ville ønske, vi kunne gøre gengæld.
Hvad giver man til en, der kan…
…vække de døde?
Vi har hørt historien om brødene og fiskene i Dekapolis.
Hvad kan han dog mangle?
Han mangler vel ikke noget.
Måske er det netop meningen.
Har du det bedre?
Underdrivelse.
Du ser i hvert fald bedre ud.
Tak.
Jeg burde se veludhvilet ud efter en lur på fire dage.
Fire dages søvn.
Men det var det ikke.
Det ved jeg.
Hvorfor?
- Jeg burde forvente dine spørgsmål. - Jeg mener det.
Hvorfor mig?
Det var ikke "hvem", men "hvornår".
- Jeg er glad for, det var dig. - Jeg forstår ikke.
Min tid rinder ud, Laz.
Det var det sidste.
- Det sidste hvad? - Offentlige tegn.
Vil du ikke gøre flere store mirakler?
Ikke før…
Før hvad?
Jeg har en bekendelse. Dog ikke af synd.
Noget, du ikke ved.
Så slemt er det vel ikke?
Dine søstre sendte besked om din sygdom til os i Peræa -
- under festen.
Jeg sagde nej.
Men jeg kom ikke til Betania med det samme.
Jeg skulle holde en prædiken i Jerusalem.
I templet?
Hvordan gik det?
Ud over at lederne forsøgte at stene mig?
- Jeg syntes, det var over middel. - Stene dig?
Du holder dig ikke tilbage længere?
Nej.
Det kan jeg ikke.
Tiden er inde.
Det, de forsøgte i går, vil snart lykkes for dem.
Steningen eller anholdelsen?
Du får se.
Nej, det gør du ikke igen.
Lazarus, hør på mig.
Ventetiden, de fire dage, da dine søstre sørgede og led.
- Det var ikke af ondskab… - Det ville jeg aldrig tro.
Men for at min faders herlighed skulle åbenbares for alle.
Det var smerteligt for mig at se jer lide.
Endnu mere smerteligt, at det var nødvendigt for dem, der så det.
Især mine egne følgere.
For nogle vil det udløse en række begivenheder.
Har det ikke altid været sådan med de religiøse ledere?
Dette er anderledes.
De har nu større grund til straf.
- De har brug for at redde ansigt. - Du kan ikke fornægtes.
Det går ikke.
Mine følgere vil ikke forstå det.
Jeg har sagt det tre gange.
De virker ude af stand til at høre det.
Jeg føler mig selv ude af stand til det.
Selv efter i dag?
- Jeg er et menneske. - Det er jeg også!
Jamen, min ven, du er Guds søn.
Det er jeg.
Så forstår jeg ikke.
Det vil de fleste ikke.
Frustration er menneskeligt -
- og jeg er frustreret over, at mine elever hele tiden misforstår.
De glemmer, hvad jeg har gjort.
Jeg er vred over, hvordan de religiøse ledere -
- fordrejer troen til et fejt komediespil.
Og jeg gruer for…
Jeg gruer for, hvad der venter.
Bægret, jeg må drikke af for at opfylde min faders vilje.
- Du skræmmer mig. - Du har ligget i graven…
…og er bange?
På dine vegne.
Jeg elsker dig. Jeg vil ikke se dig lide.
Menneskesønnen skal lide meget.
Nej, jeg vil ikke høre det.
Profeten Esajas gav mange advarsler.
Ja.
"Foragtet og opgivet af mennesker -
- en lidelsernes mand -
- kendt med sygdom."
Det var bare…
…ord på en skriftrulle.
Nu da de handler om dig -
- i kød og blod -
- er det en anden historie.
En historie, der nærmer sig sin slutning.
Hvorfor sætter du dig ikke ned? Nu må du falde ned.
Jeg er træt af at høre, jeg skal stole på ham. Det er slut nu.
- Det er ikke… - I så, hvad han gjorde!
- Dæmp dig. - I så alle, hvad han gjorde.
- Sid ned… - Gør det selv!
Jeg står. Se, hvad der er sket med dit hoved.
Se, hvad der er sket med Peter! I så det alle!
Skal du ud til dem?
Jeg fortæller alt til påskemåltidet.
- Jeg bad ham om én ting! - Intet forbliver usagt.
Det knuste hjerte kan ikke tage mod min kærlighed eller ord i aften.
- Lad være. Jeg falder ikke ned. - Hans brødre bærer ham.
Der er ingen større plan!
Kom. Lad os finde noget mad til dig.
Jeg vil ikke sove. Jeg er ikke træt.
Thomas, jeg… Nej! Lad være!
- Du må erstatte den. - Nå, Matthæus? Hvorfor?
Når Lazarus mister noget, fortjener han det igen?
- Når andre mister… - Af høflighed!
Det høflige er ikke at smadre krukken.
- Jeg er færdig med det hele! - Det mener du ikke.
Hvad mener jeg, Andreas?
Hør, du er såret.
- Det forstår vi godt. - Nej, I gør ej.
Så ville I være lige så stødte.
Det nytter ikke at veje lidelse på en vægt
Det, der skete i dag, bør bringe os tættere sammen.
Vi må tilsidesætte vores egne klager og være klar til forandringer.
Vent!
Han mener ikke dig! Det sagde han ikke.
Bare rolig. Lad os lige trække vejret.
Jeg hader det, han gennemgår. Det gør jeg.
Men tænk på, hvad der skete i dag. Snesevis af sørgende så det selv.
De religiøse ledere må endelig indrømme, hvem han er -
- og de vil sammen med ham forene os mod vores undertrykkere!
Det er en af de største dage i folkets historie!
Enig. Vi må bare være mere følsomme over for ham.
De religiøse ledere kan ikke lide, når nogen er mere magtfulde end dem.
Jeg ved ikke, om det her betyder, hvad du tror.
Så kan han slukke for dem som en lampe med ét ord.
- Mere skal der ikke til. - Det undrer også mig.
- Hvad? - "Med ét ord."
Hvorfor helbredte Jesus ikke på afstand som med Gajus' søn?
Vi skulle se det.
Se stenen rulle væk -
- og se Lazarus komme ud af graven i ligklædet.
Han ville også, at vi deltog.
Hans ord kunne have rullet stenen væk og viklet ham ud.
Han sagde det i går. "For at vi skal tro."
Det virkede for mig.
Hvis Jerusalem hører og tror, bliver det så begyndelsen på hæren?
Hvornår har han talt om en hær?
Han smed min dolk væk.
Undskyld, men nogle af jer tænker for…
Det er slut med tilbageholdenhed!
Han har kun bedt os om at gå med og se.
- Hvorfor diskuterer vi andet? - Fordi vi risikerer at miste Thomas!
Hør. Han sagde det i går.
Ingen og intet kan rive os ud af hans hånd.
Det var om hans får.
Som hører hans røst og tror.
Måske er Thomas ikke et af fårene?
Er du besat?
- Hvor vover du? - Tag det tilbage. Tilbage!
Vanær ikke Jesus med den opførsel!
Hun har ret.
Det er sent.
Der er sket meget de sidste to dage. Lad os hvile os.
Ja, jeg er ked af det.
Virkelig ked af det. Jeg mente det ikke sådan.
Jeg elsker Thomas. Jeg er bare…
Bare begejstret.
Jakob. Lille Jakob!
- Klarer du dig? - Det går. Jeg har det fint.
Rolig, rolig.
- Det er kommet i bølger. - Efter slåskampen?
Smerten blev værre inden da.
Thomas har fat i noget.
Hvorfor alle andre end Lille Jakob?
Jeg vil ikke tale om mig i aften.
Vi må lytte til det, Peter sagde, og hvile os.
- Kan du det i din tilstand? - Det er mellem mig og Gud.
Som det burde være med alle uenighederne.
- Vi vil dig det godt. - Tak.
Men at se på hjælper ikke.
Maria og Martha har gjort værelser klar.
De sover ikke, før vi gør.
Det er respektløst at holde dem sent oppe.
Hun har ret.
Jeg går nu. Filip, Nathanael, vi sov på sammen sidst. Kom så.
- Hvad med… - Jeg bliver hos ham.
Giv mig et par minutter.
Gå bare. Vi kommer.
Nathanael.
Peter og jeg kan hente Johannes og Thomas.
Adonai skal vide, det kræver os alle tre.
Lille Jakob, klarer du dig?
- Vi tager os af ham. Det skal nok gå. - Tak, Matthæus.
- Jeg skal bare sidde ned. - Jeg har dig.
- Kom her.
Tak.
Du fik vist dit svar.
Hvad?
Vi sidder ikke shiva.
Ikke i aften.
Men jeg sørger stadig.
Det gør jeg også.
Nok fordi Judas havde ret.
Det var hans største offentlige tegn.
Vi behøver ikke længere spekulere på, hvornår "snart" kommer.
Jo mere jeg læste Davids salmer, jo større blev behovet for at skrive selv.
Du skal vide, den i hvert fald ikke er færdig.
Du lukker sjældent folk ind i dit sind.
Når du gjorde, var jeg taknemmelig.
"Mørke er ikke fraværet af lys.
Det ville være for enkelt.
Det er mere ustyrligt og dystert.
Ikke et sted, men et tomrum.
Jeg var der engang.
Mere end én gang.
Og selvom jeg ikke kunne se eller høre dig…
…var du der.
Du ventede.
For mørket er ikke mørke for dig.
I hvert fald ikke altid.
Du græd…
…ikke fordi din ven var død…
…men fordi du skulle dø.
Og fordi vi ikke kunne forstå det.
Eller ikke ville. Eller begge dele.
Mørket var for dybt til, at vi kunne fatte det.
Men det er lyset også.
Det ene kom før det andet.
Sådan var det altid med dig.
Og er stadig.
Tårerne strømmede fra dine øjne og så vores…
…før alt lys i verden gik ud.
Og tiden selv ville dø med dig.
Jeg tager nogle gange tilbage dertil.
Eller det kommer tilbage til mig uindbudt.
Natten, der var evig…
…indtil den ikke var.
Bitter og så sød.
Men det bitre forblev i det søde og forsvandt aldrig.
Du sagde, det ville være sådan.
Ikke med dine ord, men med dit liv.
Lidelsernes mand, kendt med sygdom.
Vi ville ikke se den sygdom.
Vi forsøgte at se væk og opfyldte derved dit væsen!
'Én, man skjuler ansigtet for.'
Men snart kunne vi ikke skjule os, ligesom vi ikke kunne hindre solnedgangen.
Eller solopgangen.
Jeg kan huske, du ønskede, at der var en anden udvej.
Når jeg ser tilbage, ønsker jeg det også.
Jeg ved stadig ikke, hvorfor det skal være sådan.
Det bitre ofte blandet med det søde.
Måske forstår jeg det aldrig.
I hvert fald ikke før…"
DE UDVALGTE