Běžte, běžte!
-Na stůl, honem! -Rychle!
Honem.
Jo, jo. Pomalu. Opatrně. Pozor na hlavu.
Pozor na tu hlavu.
Jsi v pořádku?
-Co se stalo? -Pozor na hlavu. Přineste někdo trochu vody!
-Pokrývky! -Pokrývky, pospěšte si!
Musí být v teple. Všechno zase bude dobrý.
Ukaž.
Nevstávej. Nevstávej.
-Nevstávej. -Jakube?
Malý Jakube, tady.
-Pozor na hlavu. -Budeš v pořádku, Jakube.
Jakube, zůstaň s námi.
Ukaž mi to.
To bude dobrý, Jakube.
Potřebujeme víc dřeva.
Musíme osušit to oblečení, nebo onemocní.
To bylo děsivý.
-Můžeme se tam vůbec vrátit? -Jasně, budeme muset.
-Budeme teď muset zůstat v Pereji. -To ještě probereme.
Na, Velký Jakube, ale jen hlt, ano? Opatrně. To je ono.
-Co tohle znamená? -Krvácí ještě někde?
Ondřeji, co ta noha? Nekrvácí tam?
To krvácení nepřestává, Jane.
Ještě hlt. No tak.
Co to znamená?
-Ještě, ještě. -Hej!
Požehnaný jsi, Pane, náš Bože, králi vesmíru,
jenž jsi nás posvětil svými přikázáními a nařídil nám zapalovat chanukové svíce.
A tak začíná Svátek posvěcení.
O SEDM DNÍ DŘÍVE
Jméno Hospodinovo buď požehnáno nyní i navěky.
Od východu slunce až na západ chváleno buď jméno Hospodina.
Hospodin je vyvýšený nad všemi národy a jeho sláva nad nebesa.
Když Alexandr, syn Filipa Makedonského,
jemuž někteří začali říkat Alexandr "Veliký",
ale my mu říkáme Alexandr...
"Nejhorší".
... porazil Dareia, krále Peršanů a Médů, a nastoupil tak na jeho trůn.
-Vrať se do Řecka! -Vybojoval mnoho bitev.
Dobýval pevnosti.
A zabíjel pozemské krále.
Jakube!
Postupoval až na kraj světa a vyplenil mnoho národů.
Shromáždil velmi silné vojsko a vládl zemím, národům i knížatům.
Pak ale ochořel
a usoudil, že umírá.
Proto povolal své nejvyšší velitele a rozdělil mezi ně království.
Poté skonal.
Ne!
Pak z nich vzešla hříšná ratolest, Antiochos Epifanés.
Antiochos nenáviděl Izrael a nenáviděl Boha.
Jeruzalém napadl o šabatu, protože věděl, že Židé nebudou bojovat.
Vstoupil do chrámu a zneuctil ho tím, že na oltáři porazil vepře,
jeho krví potřísnil nejsvětější svatyni
a vepřovým vývarem polil svitky Tóry,
které pak byly roztrhány a spáleny.
"Pustošící ohavnost."
"Svíjej se, země, před Pánem,
před Bohem Jákobovým,
jenž proměňuje skálu v jezero, křemen ve vodní pramen."
Marie.
Vážně nádhera.
-Díky. -Nemáš zač.
Páni. To je fakt...
-Hezký, ne? -Hezký!
Připadalo mi to pro tebe ideální.
Líbí se ti?
-Matouši. -Ano?
Něco...
tu pro tebe mám.
To... počkej, taky pro tebe něco mám.
-No tak to máme štěstí oba. -Ano, to asi jo.
Tak jo. Tady máš.
-Ty první. -Ne, ne, ne. Musíš ty.
V pořádku. Otevřeme to oba stejně.
Tak jo. To je dobrý nápad.
Dobře.
Páni, nové rydlo!
Všiml jsem si, že ti dochází inkoust.
A já zase, že používáš stejný brk od...
Vždyť víš, od těch dnů předtím, kdy jsi byl ještě...
Jo.
Jo, jasně.
Díky.
Jen chci...
říct, že nejsem jediný, kdo všechno zapisuje.
Je lepší, že to děláme oba.
Souhlasím.
Antiochos vztyčil pohanské oltáře v každém městě v Izraeli
a přinutil Židy, aby jedli vepřové maso na důkaz své konverze z judaismu.
Když odmítli, byli popraveni.
Avšak Bůh vyslal skupinu bojovníků vedených Judou Makabejským známým též jako...
-"Kladivo"! -... Kladivo.
Po sedm let bojovali Makabejci proti Řekům,
pouhá hrstka vzbouřenců proti 65 tisícům vojáků.
Až konečně před 192 lety, právě v tento týden,
dobyli Jeruzalém, zničili sochu Dia v chrámě
a znovu posvětili oltář.
Zbýval jediný problém.
Našli pouze tolik neposkvrněného oleje, aby mohla chrámová menora hořet jediný den.
Avšak zázrakem hořela osm nocí,
a měli tak dostatek času vyrobit novou várku čistého oleje.
Proto slavíme tento svátek posvěcení po osm dnů.
Konec.
"Vzácná je v očích Hospodinových smrt jeho věrných."
"Ach, Hospodine, jsem tvůj otrok,
syn tvé otrokyně."
"Tys mi rozvázal pouta."
"Tobě obětuji oběť díků a budu vzývat Hospodinovo jméno."
Kdo je jako Bůh, náš pán?
Modly nejsou vzácnější.
V čí zkoušce
By Bůh neobstál zde i v nebesích?
Ruka Boží, velká i malá
Je úkryt, hůl i štít
Požehnán Bůh laskavý
Nad námi stále bdí
Lépe je hledat útočiště v Hospodinu než doufat v člověka.
Lépe je hledat útočiště v Hospodinu než doufat v knížata.
-Zaber. -Přitlač.
-Jo, jo. -Musíš, Ondřeji. Soustřeď se.
No tak.
-No tak. -Zaber.
Jane, dělej.
-Jane? -No tak.
Ne, ne, ne.
-Ale ne. -No tak.
To je ono. Výborně.
No tak.
Raz, dva, tři. Oficiálně prohlašuji za vítěze Ondřeje.
Odveta synů Jonášových!
Síla rybáře.
-Tak co máš? -Promiň, Jane, trochu pozdě.
Nechápu, že Ondřej vyhrál.
Ani já jsem to nečekal.
Přátelé, chtěl bych vám něco říct.
Poslední den slavnosti se vydáme na pouť do Svatého města,
kde budu mít kázání.
Budu učit.
-Je to špatná zpráva? -Je skvělá.
Jistě, je dobrá.
-Ano, jsme nadšení. -Bude to úžasné.
Rabi, když jsi posledně kázal před náboženskými vůdci,
nebylo to skvělé, dobré ani úžasné.
Nevidím důvod, proč by tvé učení mělo být v blízké době
přijatelné pro vládnoucí třídu kněží.
Buďme připraveni.
Petře.
No, na tenhle sváteční večer nikdy nezapomenu.
Hlavně na tohle.
Díky vám všem.
Díky, rabi.
-Tak znovu. -Tak znovu?
-Ano. -To byl dobrý souboj.
-Chceš prohrát dvakrát? -V pohodě, Ondřeji.
-Chci odvetu. -Byl to dobrý boj.
Jen ty a já, na tři vítězný. Jeden na jednoho.
Jeden na jednoho. Jeden na jednoho. Je to jedna jedna. Ještě jednou.
Zdobený. Pravá telecí kůže.
Jaký jiný by měl být?
Pořád nevěřím, že byl Petr tak pozorný.
Rychle sis zvykl říkat bratrovi novým jménem.
Jinak mě praští.
Je to pokrok od toho ubohého řemínku, cos měl dřív.
Matouši?
Zaznamenáš, že mi můj bratr dal na Svátek posvěcení ručně dělaný pásek?
Ne.
Musíme vymyslet správný dárek pro Tomáše.
Chce jen jednu věc a tu mu dát nemůžeme.
A všechno, co mu dáme, mu bude připomínat, že se s ní o to nemůže podělit.
Nemůžeme mu dát nic.
I když to zní zoufale, je to gesto.
Něco praktického.
Třeba nové sandále.
-Má nejhezčí z nás všech. -Kromě Matouše.
Díky.
Jenže jsou vyrobené na postávání a předvádění se,
ne na dlouhé pochody, co zvládáme za den.
Ano, mám puchýře.
No jo, Tomáš.
Ten trpí na tolik způsobů, že si toho ani nevšimne.
Máme dost peněz na nový dar?
Matouši?
Je tam další měšec?
Zeptej se Jidáše.
Jo.
Chceme koupit boty pro Tomáše, jako dárek.
Má bylinami vyčiněné sandály dovezené z Kypru.
-Ano, ale nejsou stavěné na chůzi. -Pak by je měl vyměnit.
Za takové dostaneš tři zcela funkční páry.
-Jo. Dali jsme si stranou na dary. -Jaké si můžeme dovolit.
Kde je druhý měšec?
O čem to mluvíš? Je jen jeden. Od Jany.
Ne, ne, ne. Musí tu být další.
Prošel jsem si to a je tam jen půlka šekelů, co poslala Jana.
Ano, už jsme je utratili za hostinec.
Je to hodně lidí a hodně pokojů. Něco za jídlo a pak za dárky.
Ne. Spočítal jsem to a nevychází to.
-Vím, že poskytnutá částka byla... -Nevím, co ti na to říct!
Chceš převzít správu financí?
Mluvíš, jako bys to zvládl lépe.
Nechci tvoji práci, Jidáši.
A rád bych tohle už nechal za sebou.
Ale fakta jsou fakta.
Čísla se nezmění jen proto, že jsem upřel svou pozornost jinam.
Možná bys jí tam měl upřít víc.
-V sázce jsou životy lidí, Matouši. -Životy?
Náš lid na tenhle okamžik čekal tisíce let.
-To já vím. -Jsme teď v bodu historického zlomu.
Mesiáš je tu a my se pohybujeme tak neefektivně a pomalu,
že by nám mohly dojít peníze dřív, než stačí předat svůj vzkaz.
Kvůli izraelskému lidu
musíme být na peníze, které máme svěřené, opatrnější.
Je to moc důležité.
-Pojď s námi do města, Matouši. -Ano, Petře.
Dostals od Jidáše peníze na dárek?
-Musíme provést směnu. -Proč?
Je tak lakomý?
Já nevím.
Můj synu! Řekli mi, že budeš tady.
Služebníci přinesou jehněčí kolena
na slavnostní večeři k Svátku posvěcení.
Nemám ti přiobjednat? Tvá ima má v úmyslu tě vykrmit.
Ne. To, co máš, na svátek postačí.
Jusife?
Je všechno v pořádku?
Jen musím dokončit myšlenku.
A komu to píšeš?
Nechci vyzvídat.
Když poprosím o chléb, dáš mi snad kámen?
-Cože? -Když požádám tvé služebníky, co jdou na trh,
aby přinesli rybu, řekl bys jim, ať přinesou hada?
-To je absurdní. -Odpověz na otázku.
Nikdy, jsi můj syn.
"Jestliže tedy vy, ač jste zlí, umíte svým dětem dávat dobré dary,
čím spíše váš Otec v nebesích dá dobré věci těm, kdo ho prosí?"
"Vy, ač jste zlí?" To je hádanka?
-Mluv se mnou. -Něco takového učí rabi.
Když hledáš Boha, říká:
"Proste, a bude vám dáno. Hledejte, a naleznete."
"Tlučte a bude vám otevřeno."
"Bůh před námi neukryje svého posla, jen musíme mít oči k vidění."
Máš dost spánku?
Připadá mi, že máš rudé oči.
Jsem plný myšlenek, které se těžko vysvětlují.
Seženeme ti pomoc. A určitě jeden z kněží může...
Neodvracej se ode mě, abbo.
-Cože? -Prosím.
Když jsem ti citoval ty kousky kázání, tak jsi přece sám řekl,
že jsem tvůj syn, a já chci jen jedno.
Neodvracej se ode mě.
Ať už to v sanhedrinu dopadne jakkoliv,
věř mi, že miluji Boha a vždycky mu budu věrný.
Nikdy jsem o tobě nepochyboval.
I když jsem ti ne vždy rozuměl, nepochyboval jsem.
I když jsem nesouhlasil s tvým rozhodnutím jít na sever, nepochyboval jsem.
Vím, že jsem s tebou někdy mluvil příkře,
ale hluboko v srdci jsem cítil to, že děláš správnou věc.
A tajně si občas...
jen občas přeju, abych se v životě neubíral
jen cestou nejmenšího odporu.
-Tato slova jsou pro mě nezaslouženou poctou. -Ty si je zasloužíš.
-Budeš při mně? -Ano.
Vždycky.
Tak...
Musíš teď napsat důležitou věc.
Už tě nebudu rušit.
Díky, abbo.
Není zač.
Tomáši, podíváme se k apatykáři, ano?
Dochází nám mýdlo.
-Tohle nás nikdy moc netrápilo. -No, proto to říkám tobě.
Já o fajnových věcech moc nevím.
Víš, Edena říká, že asi nemám čich ani chuť.
Je to pravda?
Ne.
Říká taky, že nevím, jak nazývat věci, nebo že používám špatná slova.
Snažím se chválit její vaření a řeknu, že je něco sladký,
ale ono to nemělo být sladký.
Přitom to jen chci pochválit.
Co myslíš, že je tohle?
To fakt nevím. Možná druh kytky?
Bylinky.
Jsi dost blízko.
Cedr a bazalka. Citrón.
Nebyl jsem blízko. Jen jsi na mě hodný.
Myslel jsem, že máme hledat mýdlo.
Tomáši.
Jak se teď cítíš?
Jsou svátky.
Neodpověděl jsi mi.
Teď slavíme Svátek posvěcení.
Měl bych asi cítit vděčnost.
Komu záleží na tom, co máš cítit?
Makabejští svrhli Řeky, abychom žili naplno, ne jako dřevěný figurky.
Pak se cítím hrozně.
Díky.
-Díky? -Jo.
Za pravdu. Vždy je lepší začít pravdou.
Zajímá mě jen, kdy už to skončí.
Poslyš, je někdy chvíle, kdy se necítíš hrozně?
Když mám důležitou práci, která mi dokáže zaměstnat myšlenky.
Když můžu myslet na úkol, který plním.
Ale když skončí...
když je klid, všechno jen...
Bolí.
Znáš to?
Podívej, já ztratil někoho, koho jsem nepoznal.
Ráma mi řekla, že Edena potratila.
Ženy, ty se spolu o těchhle věcech baví.
Řekla ti, jak špatně jsem to nesl?
To ani nemusela.
Byl jsem na té lodi, zapomněls?
-Nebral sis servítky. -Jo.
Ty si neberu nikdy.
Vzpomínáš, co mi řekl na moři?
Že připouští zkoušky, když dokazují opravdovost naší víry a posilují nás.
Za cenu něčího života?
V té bolesti jsem se ptal na totéž, to mi věř, a bylo to pak jen horší.
-Ptát se není špatné. -Klást otázky není špatné,
ale může být hodně špatné, když nedokážeš přijmout odpověď.
Já jen prostě nechápu, proč Rámě nepomohl.
Viděli jsme, že dělá zázraky.
Chodí po vodě, množí jídlo,
má moc, která se v dějinách světa nikdy neprojevila.
Proč nemohl zabránit tomu, aby do ní bodl,
anebo prostě zastavit čas, než zemřela, nebo ji třeba přivést zpátky?
Když nad tímhle přemýšlím já,
připomínám si, co Bůh řekl skrze proroka Izaiáše.
"Moje úmysly nejsou úmysly vaše. Ani vaše cesty nejsou cesty mé, výrok Hospodinův."
Ano, dokáže vytvořit svět, kde nemáme svobodnou vůli
a kde se nikdy nic nepokazí.
Ale to je jasná budoucnost. Ne přítomnost.
Neoháněj se tu proroky, Petře.
Já tahle slova znám.
Pomohla ti snad nějak?
Na. Tohle je pro ženy.
-Hřebíček? -Ne. Levandulový olej.
A tyhle dvě pro kluky.
Jasně. Tohle poznám. Vlhký mech.
Zlatovous a bazalka.
Asi jsem ztracený případ.
To určitě.
Jaire?
Pojď.
-Od rabiho Jusifa z Jeruzaléma. -Díky, Judo.
Ne nám, Hospodine, ne nám, ale svému jménu slávu dej
pro své milosrdenství a pro svou pravdu.
Proč mají pohané říkat: "Kde je ten jejich Bůh?"
Náš Bůh je v nebesích a vše, co si přeje, činí.
Mám velkou radost, že se Tomáš usmívá.
-Říkals, že tě bolí nohy, ne? -Jo, pořád mám puchýře.
-Jo, koukni na ně. -Jsou fakt hezký, hoši. Mockrát díky.
Parádně ti stáhnou paty. Pak se můžeš pohybovat.
-Jo. Takže můžeme jít rychleji, co? -Ty řemínky...
Díky. To je nádhera. Čerstvá kůže.
Sevře ti nohy. Bude to hodně pohodlný, ne?
-L'chaim? -L'chaim. L'chaim.
Díky.
Ale když už tu máme...
-Dovolíte? -Ano?
-Nerada vyrušuji. -To vůbec není problém.
Někdo mi tu pro tebe dnes nechal vzkaz z druhé strany Jordánu.
-Mockrát děkuji. -Není zač.
-Čí to byl nápad? -Prakticky Jakuba...
-Můj. -Díky, Jakube.
-Za málo. -Šli jsme do toho všichni.
-Jistě. -Matouš dal dohromady zdroje.
-Díky, Matouši. Hodně to pro mě znamená. -Petr tě měl zabavit.
Co se stalo?
Rabi, jsi v pořádku?
Zpráva z Betánie.
Laz ochořel.
Cože? Vážně?
-Dost vážně. -Cože? Teď jsme u něj byli.
Nikdy by na sobě nedal nic znát.
Co se stalo?
Lazar je vážně nemocný.
Půjdeme za ním?
Ne, teď ne.
Tahle nemoc nevede ke smrti.
Přátelé...
Dnes večer už s vámi nebudu.
Ale vy všichni pokračujte.
Užijte si to.
Šalom. Šalom.
Co kdybychom...
Ondřeji, dáme další písničku, ne?
Malý Jakube, užijeme si tvého hlasu. No tak.
No a co k téhle přizvat i ženy?
-Ano. -Ne, ne.
Ano, Píseň Miriam.
-Jo, to bych dal. -Jdeme na to.
-Dámy, udělejte nám radost. -Prosím.
-Někdo mě ji musí naučit. -Tak jo.
Je to takhle. Marie, můžeš se přidat?
Hospodinu
Zazpívám
Neboť se slavně
Bezva.
Vyvýšil
DEN PÁTÝ
Tak jo.
Mám nápad.
Co zřídit darovací místa v různých obcích, které navštívíme?
Kdo tam bude spravovat peníze a jak se pak dostanou k nám?
Všude, kde jsme byli,
si Ježíš s někým vytvořil speciální vztah, někdy i se stovkami lidí.
-Od nich je pak můžeme vybírat. -Pořád to nechápu.
Můžeme ustanovit osobu, která bude šířit slovo mezi ostatní,
co věří poselství našeho rabiho.
Můžeme jim říct, že jestli chtějí podpořit Mesiášovo dílo,
můžou shromáždit pomoc tak, aby měl při příští návštěvě jejich města dostatečnou podporu.
A jak prověříš jejich charakter a důvěryhodnost?
Chtějme doporučení. Co třeba dopisy?
Ano, ale kdyby měl Ježíš starost o finance,
nemyslíš, že by něco takového už udělal?
Kdybychom měli něco podobného,
nemusíme vyklepávat klasy a vyfukovat plevy.
Koupíme si mouku na trhu.
Mě osobně baví učit se, jak se vyrábí mouka.
Manuální práce je prima, když toho člověk hodně naseděl, že, Matouši?
Nikdo? Já...
-Vážně? -Mouku na trhu jsme si kupovali, Jidáši.
Teď jsou prostě jiné časy.
Jak praví Kohelet:
"Všechno má určenou chvíli, každý záměr pod nebem svůj čas."
Teď je čas, kdy si děláme mouku sami.
-Vypadáte nadšeně. -Prosím. Díky.
-Pro Petra. -Děkuji. Prosím.
To jsou všichni?
-Byla to psina. -Jo, to byla.
Jo. Hodně úkonů.
Teď už můžu jíst?
Jo, asi jo.
-Děkuji. -Není zač.
-Přemýšlel jsem o tom tvém předchozím nápadu. -Líbí se ti?
-Před pár týdny jsem měl podobný. -Chtěl jsi podpořit misi?
No, namlouvám si, že to tak bylo.
A jak jste ho s Jakubem žádali o místo...
Po jeho levici a pravici? Ano.
Víš, chtěli jsme po něm tu věc na základě našeho chápání,
našich vlastních ambicí.
Neměl z toho radost.
Nejenže neměl radost, ale mrzelo ho, jak málo ho chápeme.
Myslíš, že to dělám z nedostatku pochopení?
No, je to tvůj nápad.
Nechce, abychom byli kreativní,
mysleli kriticky, sloužili mu s pomocí darů, co nám Adonai nadělil?
Víš, byl jsem tu dřív, než ohlásil, co je zač,
a pořád toho tolik nechápu.
Nechci předstírat.
Snažím se mu porozumět.
Jen chci snížit to napětí, tu nejistotu ohledně zdrojů,
abychom se mohli vrátit k práci a stavět království, které sem přišel vybudovat.
Víš, Jidáši, já chápu tvé úmysly.
Co myslíš, že bych měl dělat, Jane?
Zeptej se jeho.
Kapraďko! Perličko! Světluško!
Říká jim jménem.
Já myslím na ovce a pastýře.
Na copak myslíš ty?
Já chci vidět příchod tvého království.
No, tak...
To je dobrý začátek rozhovoru.
Já ti to také přeji.
Já to přeji všem.
A chci odstranit všechny překážky, co tomu stojí v cestě.
Překážky?
Omezení. Bariéry.
Nevím, jakou máš vizi, jistě přesahuje mé nejdivočejší sny.
Ale chci, aby tě nikdy nebrzdil nedostatek financí.
Chtěls, abychom byli bezelstní jako holubice, ale také obezřetní jako hadi.
Není to obezřetnost?
Už jsme vyčerpali Janin dar?
To ne. Ale...
jsme blízko, s těmi oslavami svátku a všemi dárky.
Napadlo mě, že bychom zřídili darovací místa v obcích, které navštívíme...
Máš pravdu.
Má vize světa je větší než tvoje sny.
Chci, abys zítra věnoval pozornost mému kázání.
A věcem kolem něj.
A pocitům, které budeš mít.
Jaire!
První várka, o celý den dřív.
-Předběhli jsme plán. -Zebedee. Pojď rychle dovnitř.
A... co ten olej?
Nech olej olejem, někdo z mých lidí ti ho pohlídá.
Je to vážné.
Jsou hoši v pořádku? Co se děje?
Rabi Jusif, co odešel do Jeruzaléma a je teď v sanhedrinu, pamatuješ si ho?
-Jistě. -Odhalil tam spiknutí.
Malou skupinu farizeů, kteří vedou speciální Výbor pro obnovu Beršeby
-od Edomu po Judeu. -Cože?
Chtějí, aby Ježíše popravili a přitáhlo to k nim pozornost.
Co má Ježíš společného s hranicí kolem Beršeby?
Vůbec nic.
Věř mi, takové lidi jsem v Jeruzalémě poznal
a jsem si jistý, že o jeho učení nic neví.
Tohle je čistě politická věc, s cílem prosadit jejich směšnou záležitost.
A na co se chtějí odvolat?
Vím, že z Jeruzaléma přišel výnos, ale to není rozsudek smrti.
To ani náhodou.
Tóra obsahuje pasáže
nařizující trest smrti za falešné proroctví a porušení šabatu.
Stačí jim jeden chybný krok.
-Jen jediný. -Šabat porušuje mnoho lidí.
On není jeden z mnoha, Zebedee.
Je to vážná situace. Z Ježíše je kontroverzní postava.
-Je to Mesiáš. -Ale očividně ne ten, jakého hledají.
A navíc tady nejde o Ježíše.
Tihle lidé se zabývají vlastními záležitostmi. Otupěli z toho.
Tupci přece pro Ježíše nejsou soupeři.
Nemůžou ho zastavit.
-Já nevím, Zebedee. -Jak to myslíš, "já nevím"?
Musíme je informovat, že nad nimi visí bezprostřední hrozba.
Týká se jich to stejně jako nás.
-Může synagoga vyslat posla? -Ne. Ne, je to moc riskantní.
Sanhedrin má uši i oči všude,
hlavně tady, když vezmeš, co dělal v Kafarnau.
Komu můžeme věřit?
Co?
Bude to jen na pár dní. Nejvýš týden.
Co tam stojí?
Jairus napsal doporučující dopis několika svým bývalým kolegům
v zásobování a údržbě Jeruzalémského Chrámu.
-Toho Chrámu? -Jo, proč bych mluvil o nějakém jiném?
Vychválil kvalitu mého oleje i jeho vhodnost k použití pro posvátné obřady.
Zebe, to je neuvěřitelné! Taková čest! Tvůj olej v Chrámu?
Až budu v Judeji, zkusím najít Jakuba, Jana a ostatní, abych vyřídil vzkaz Ježíšovi.
Jaký vzkaz?
Neboj se, má lásko.
Věř Adonaiovi.
Buď prosím opatrný.
-Co poslat chlapcům něco k jídlu? -Není čas. Šalom, šalom, Salome.
Když jim nemůžu poslat jídlo, vyřiď jim, že je mám ráda!
Vyřídím.
Prosím, Hospodine, pomoz!
Prosím, Adonaii, dopřej úspěch!
Požehnaný, jenž přichází ve jménu Hospodinově.
Žehnáme vám z Adonaiova domu.
Hospodin je Bůh, který na nás svítí svým světlem.
Amen.
Co je?
Když Ježíš naposledy veřejně kázal, skončilo to tragédií.
Jdeme.
Jo. Jasně.
-Prosím, pane. -Mockrát děkuji.
JERUZALÉM JEŽÍŠ JE MESIÁŠ
Dobře poslouchejte.
Kdo nevchází do ovčince dveřmi, ale vniká tam odjinud,
to je zloděj a lupič.
Kdo však vchází dveřmi, je pastýř ovcí.
Ovce slyší jeho hlas, své ovce volá jménem a vyvádí je.
Když všechny vlastní vyžene, kráčí před nimi
a ony jdou za ním, neboť znají jeho hlas.
-Už jsi ho tu viděl? -Ne.
Za cizím nepůjdou, ale utečou od něho,
protože hlas cizích neznají.
Nevím, jestli to chápu.
Jo, jak používáš to přirovnání, mohl bys to říct víc přímočaře?
Chceme to pochopit.
Tohle je důležité.
Já jsem dveře ovcí.
Všichni, kdo přišli přede mnou, jsou zloději a lupiči. Ale ovce je neuposlechly.
-Běž pro Ozema. -Jsem dveře.
Jo, jo.
Kdo vejde skrze mne,
bude zachráněn, bude vcházet i vycházet a nalezne pastvu.
Zloděj přichází, jen aby kradl, zabíjel a hubil.
... není o čem se bavit.
Je jen pět svatých knih. Nic víc. Nic jiného není.
-Žalmy, David. Já... -David není Tóra.
Není to posvátné písmo, jasné?
Pak ale není možnost, jak bychom se shodli...
-Shodneme se na tom? -Na čem?
Dobře. Dobře.
Já jsem přišel, aby měly život a měly ho hojnost.
Já jsem ten dobrý pastýř.
Dobrý pastýř pokládá svou duši za ovce.
Námezdník, který není pastýř,
-a ovce nejsou jeho vlastní... -Pojď se mnou.
-... opouští ovce a utíká... -Jdeme.
... když vidí, že přichází vlk. A vlk je uchvacuje a rozhání.
Námezdník utíká, protože je námezdník a na ovcích mu nezáleží.
Já jsem dobrý pastýř.
Znám svoje ovce a mé ovce znají mne,
jako Otec zná mne a já znám Otce. A svou duši dávám za ovce.
Odpovídá popisu muže, kterého hledáme.
-Ty víš, kdo to je? -Ještě ne. Čekal jsem na tebe.
Mám i jiné ovce, které nejsou z tohoto ovčince.
I ty musím přivést. Uslyší můj hlas.
"Jiné ovce, ne z tohoto ovčince." Mluvíš tak o nevěřících?
... a bude jedno stádo, jeden pastýř.
Proto mne Otec miluje,
že pokládám svou duši, abych ji zase přijal.
To není skutečné. Neexistuje zmrtvýchvstání.
Přinejmenším žádný smrtelník nemá pravomoc o tom rozhodnout, jakmile skoná.
-Musíme něco udělat. -Jen se soustřeď, Jidáši!
-Někdo musí sehnat Šamaje, okamžitě! -Odjel, protože je svátek.
Jak se můžeme soustředit, když ti lidé mluví a urážejí ho?
Ježíš nikde neřekl, na co se soustředit.
Nikdo mi život nebere, ale já jej pokládám sám od sebe!
Mám moc jej položit a mám moc jej opět přijmout.
Tento příkaz jsem přijal od svého Otce.
-Rabi, co myslíš tím "příkazem"? -Tvrdíš, že jsi Syn Boží?
-Odpověz na otázku! -Kdo je tvůj otec?
Můžete být zticha? Snažíme se poslouchat svého učitele.
Takhle nevyučuje žádný důvěryhodný rabi, ale jedině šílenec.
-Pamatuj si. Budeš svých slov litovat. -Pozor, co říkáš.
Mluvíš se členem Velkého sanhedrinu.
Jidáši, vrať se sem. Utečou ti podrobnosti.
-Já... -Tady.
Neviděl jsem obličej, když jsem tehdy vyšetřoval v Dekapoli,
ale Ježíš z Nazaretu je ten muž, co se tam dělil o chléb s davy nevěřících.
Ale podle Šamajovy zprávy byl ten kacíř mimořádně schopný řečník.
-Tohle jsou bláboly šílence. -Nebo posedlého démonem.
Je-li posedlý, pak musí být vyveden z Chrámu!
-Nečistý! -Co vlastně myslí tím "můj Otec"?
Určitě nehovoří jako Bůh skrze proroka Izaiáše:
"Ale nyní, Adonaii, tys náš Otec! My jsme hlína a ty náš hrnčíř."
To "my" je Izrael, ne? Všichni jsme děti Boží.
-Tak o jakém "Otci" to mluví? -Šamaj zmiňuje, že se prohlašuje za Mesiáše.
Minule jsem přišel pozdě.
Teď tu chybu neudělám.
Ty!
Ty jsi Ježíš z Nazaretu, je to tak?
Jak dlouho nás chceš držet v nejistotě?
-Jsi-li Mesiáš, řekni nám to otevřeně! -Řekl jsem vám to, a nevěříte!
-Kdy? Kdy jsi nám to říkal? -Rouháš se!
Skutky, které činím ve jménu svého Otce, ty o mně svědčí.
Koho myslíš "svým Otcem"?
... ale vy nevěříte, protože nejste z mých ovcí.
Takové zneuctění pronášíš vprostřed Šalamounova sloupoví?
-To se nestydíš? -Moje ovce slyší můj hlas,
já je znám, jdou za mnou.
Právě řekl, že je Kristus a že tomu nevěříme!
Vždyť takové rouhačství stačí na trest smrti a jsme na půdě chrámu.
Kameny! Přineste kamen!
Cože? Kameny?
... a já jim dávám věčný život: nezahynou navěky a nikdo je z mé ruky nevyrve!
Nikdo nemůže dát věčný život.
Tvé bezbožné rouhání musí být vymýceno z posvátného místa.
Rabi, možná bychom měli...
Můj Otec, který mi je dal, je větší nade všechny
a nikdo je nemůže vyrvat z ruky mého Otce.
Já a Otec jsme jedno.
Ne! Ne! Dost!
Zastavte to!
Ne! Jakubova hlava!
Ukázal jsem vám mnoho dobrých skutků od Otce!
-Pro který z nich mne chcete kamenovat? -Dobré skutky?
Jestli jsi nějaké ukázal, nechceme tě kamenovat pro ně,
ale pro rouhání.
Protože jsi člověk a tvrdíš, že jsi Bůh!
Obviňujete mě z rouhání, protože jsem řekl: "Jsem Boží syn"?
Ten, kdo řekne takovou věc, musí být podle Mojžíšova zákona potrestán smrtí.
Víte toho málo o Zákoně Mojžíšově.
Stráže! Zavolejte chrámovou stráž!
Zatkněte ho!
Dost! Zpátky!
Dost! Dost!
-Hej! -Dost! Dost!
Nečiním-li skutky svého Otce, nevěřte mi. Jestliže je však činím a nevěříte mi,
věřte těm skutkům, abyste poznali a poznávali, že Otec je ve mně a já v Otci.
-Tak dost! Zpátky! -Zpátky.
-Pryč! Pryč! -Zpátky!
Proč utíkáme?
-Ochráníme ho. Proč se nebráníme? -Později, Jidáši.
Pryč! Všichni pryč. Z cesty!
-Všichni k zemi. Nemůžeme zůstat na cestě! -Běžte, běžte...
-Honem! Běžte! -Lidi, pojďte.
Honem, honem. Tudy.
No tak. Rychle.
Tudy!
Honem. Jdeme!
Běžte! Běžte!
-Opatrně! -Jdeme!
-Pohyb!
Běžte, běžte. Rychle.
-Na stůl. Tady. -Honem, honem.
Rychle.
Honem, rychle.
Opatrně. Pozor na tu hlavu. Pozor na hlavu.
Pozor na hlavu. Přineste někdo vodu.
-Přikrývky a vodu! -Musíme ho přikrýt.
Musí být v teple. Všechno bude dobrý.
-Na. -Jen si lehni.
Nevstávej. Nevstávej. Nevstávej.
Malý Jakube, tady.
-Pozor na hlavu. -Jo.
Jakube.
Tady. Tady.
-Budeš v pořádku, Jakube. -Potřebujem víc dřeva!
Musíme usušit ty šaty, než onemocní.
To bylo děsivý.
-Můžeme se tam vůbec vrátit? -Budeme muset.
-Měli bychom chvíli zůstat v Pereji. -To proberem později.
Na, Velký Jakube, napij se, ano? No tak. Jen klid, klid. To je ono.
-Co to znamená? -Krvácí někde jinde?
-Ondřeji, prohlídni mu nohu. Krvácí tam? -Pořád krvácí.
-Krvácení časem ustane. -Budeš v pořádku, Jakube.
-Ještě, ještě. -Hej!
Co se děje?
To je Zebedeus.
-Abbo, co se děje? Co se stalo? -To mi řekni ty. Jsi mokrý a krvácíš.
-Jakube! -Abbo.
-Jenom klid. V klidu. -Abbo, nic mi není.
Je v pořádku.
Nic mu není. Jen ho trefili do hlavy. To krvácení už ustává.
Myslím, že to zvládne, ne? Komunikuje s námi. Zdá se být v pořádku.
Napadli nás.
-Zvládli jsme to. Už je v pořádku. -Jen klid.
-Nic mi není. -Zatím to krvácení z hlavy nepřestává.
-Pořád mluv. Mluv. -Dostal to do hlavy.
Už by to mělo přestat.
Lazar je mrtvý.
A myslím, že přestává. Už to nahoře trochu přestává...
Přátelé, přátelé!
Marie, cože?
Lazar zemřel.
Požehnaný je pravdivý soudce.
Jak se to stalo?
Petře, říkal jsi, že rabi řekl...
Rabi, nechť tě Bůh utěší mezi truchlícími Sionu i Jeruzaléma.
Ale říkal jsi přece, že tahle nemoc není ke smrti.
Půjdeme zpět přes Jordán do Judeje.
Rabi, před pár hodinami se nás tam pokoušeli ukamenovat.
-Ukamenovat? -Takhle to bylo.
-A zase tam chceš jít? -Není to bezpečné, rabi.
Rabi, možná by neměli nic proti tomu, kdybychom to odložili.
Náš přítel Lazar usnul
a já ho půjdu probudit.
Počkej. On jen usnul?
Rabi, o čem to mluvíš?
-Co je v té zprávě? -Jestli spí, tak se uzdraví.
-Není třeba tě vystavovat riziku. -On spí jako ta holčička?
-Jakube! -Podle zprávy je mrtvý.
Rabi, pověz, co máš v úmyslu.
Lazar zemřel
a kvůli vám se raduji, že jsem tam nebyl,
abyste uvěřili.
Brzy dostanete mnohem pevnější základy pro svou víru.
Rabi, právě jsi nám řekl, že spí.
-Cítíš se v pořádku? -Co má jeho smrt společného s naší vírou?
Pojďte se mnou...
a uvidíte.
A vezměte si suché šaty.
Brzy vyjde slunce.
Já to nechápu.
Jestli se vracíme do Judeje, může to být do domu Lazarova.
A můžeme zemřít s ním.
Jak jsi to mohl dovolit?
Jan a Zet tě nemohli ochránit přede všemi kameny.
Kde to bolí?
Ze všech stran.
Uvnitř i venku.
Mě uvnitř taky.
Proč?
Protože jsi poslouchala.
-Zkusíme ho zvednout. -Jo.
Jakube, můžeš jít?
-Sem jsem došel, ne? -Myslím bez pomoci.
Podpírali jsme tě.
Proč jsi mě před chvílí okřikl?
-Protože jsi chtěl mluvit o... -Hoši, hoši...
Musím vám teď něco říct.
Je něco s imou?
Pořád jsi nám neřekl, proč jsi šel za námi a neposlal vzkaz.
Nesmíme riskovat, že by ho někdo četl.
-Co? -"Nesmíme"?
Tohle se stalo v Jeruzalémě?
-Kdo to byl? -Náboženští vůdci.
Chtěli ho kamenovat a zavřít.
-No a důvod? -Jako vždy.
Rouhání. Falešné proroctví.
Bylo to snad plánované?
Ne. Tak nějak se tam objevili a zaslechli Ježíšovo kázání.
Jairus dostal dopis od zdroje ze sanhedrinu.
To, co vás všechny potkalo...
bude to ještě horší.
VYVOLENÍ